ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.12.2017 р. №917/1494/16

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шико" на дії Котелевського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області рішення у справі № 917/1494/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шико" бул. Дружби Народів, 18/7, м.Київ, 01103

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 22 200,00 грн.,

за участю представників сторін:

від стягувача: не з'явився

від боржника: не з'явився

від ВДВС: не з'явився

Розглядається скарга на дії Котелевського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області рішення у справі № 917/1494/16.

В поданій скарзі стягувач просить суд визнати незаконними дії Котелевського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в частині повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язати Котелевський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу у справі №917/1494/16.

20.11.2017р. скаржником через канцелярію суду надані письмові пояснення від 16.11.17 р.

Котелевським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області надані заперечення проти скарги.

Представники скаржника, боржника та ДВС в судове засідання 05.12.2017р. не з'явилися.

Відповідно до ч.2 ст.121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, а також беручи до уваги те, що всіх учасників процесу повідомлено про дату, час і місце розгляду справи належним чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.11.2016 у справі №917/1494/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шико" задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шико" (бул. Дружби Народів, 18/7, м. Київ, 01103, ) 22 200,00 грн попередньої оплати, 1378,00 грн витрат по сплаті судового збору.

05.12.2016 господарським судом Полтавської області виданий відповідний наказ про примусове виконання рішення господарського суду Полтавської області від 22.11.2016 у справі №917/1494/16.

Як зазначає стягувач, 10.10.2017 він направив заяву про відкриття виконавчого провадження.

Повідомленням від 18.10.2017 Котелевського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області повернутий виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

У повідомленні зазначено, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: відсутня дата народження боржника.

Однак, скаржник з даним повідомленням від 18.10.2017 не погоджується та вважає дії старшого державного виконавця Котелевського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кушніренка Вадима Васильовича неправомірними та необґрунтованими.

08.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Шико" звернулося до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, відповідно до якої скаржник просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Котелевського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кушніренка Вадима Васильовича; зобовязати Котелевський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу у цій справі.

При розгляді даної скарги суд виходив з наступного:

Відповідно до вимог ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Варто зазначити, що за рішенням ССПЛ від 29.10.2015 року за справою «Устименко проти України», було надано визначення принципу правової визначеності. За частиною 46 даного рішення, одним із основоположних аспектів верховенства права с принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata - принципу остаточності рішень. Також за пунктом 3.1. рішення Конституційного суду України за справою N 1-25/2010 від 29 червня 2010 року, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Таким чином, за наведеними вище поясненнями компетентних судових органів, будь-які рішення правомочних органів повинні бути однозначними та остаточними і не допускати відхилень.

Вимоги до виконавчого документа містяться у ст. 4 вказаного Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки, коли виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.

Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання стало те, що в наказі господарського суду Полтавської області у справі № 917/1494/16 не зазначено дату народження боржника.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Як передбачено статтею 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Поняття юридичної особи викладене у статті 80 зазначеного Кодексу, зокрема, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

В свою чергу, відповідно до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Як зазначено в роз'ясненні Міністерства юстиції України «Статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства» від 14.01.2011, правоздатність індивідуального підприємця практично прирівнюється до правоздатності юридичних осіб- комерційних організацій. В господарському законодавстві «юридична особа» та «фізична особа - підприємець» охоплюються спільним поняттям «суб'єкт господарювання». Фізична особа - підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою, тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. На підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 58 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, зазначеному законом.

Таким чином, законодавством визначено відмінність між поняттям "фізична особа" та "фізична особа-підприємець".

Наведене відповідає припису ст. 128 ГК України, згідно з якою одним з учасників господарських відносин визнається громадянин України за умови його державної реєстрації як підприємця без створення юридичної особи.

Тобто, фізична особа з моменту реєстрації як фізична особа-підприємець в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", набуває особливого статусу - статусу суб'єкта господарювання та може здійснювати господарську діяльність.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України до боржника, який є фізичною особою - підприємцем мають бути застосовані положення про юридичну особу, а отже зазначати дату його народження є недоречним.

Зазначення дати народження фізичної особи, яка є боржником за виконавчим документом, є складовою ідентифікації особи боржника. При цьому, для фізичних осіб - підприємців такою складовою ідентифікації є ідентифікаційний код.

Отже, в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги щодо зазначення дати народження боржника стосуються виключно фізичної особи.

Згідно з наказом господарського суду Полтавської області від 05.12.2016, виданим на примусове виконання рішення суду у справі № 917/1494/16, боржником є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, а не фізична особа ОСОБА_1, як вказано у повідомленні державного виконавця від 18.10.2017.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

З огляду на викладене, у наказі господарського суду Полтавської області №917/1494/16 від 05.12.2016 по відношенню до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, як до особи, статус якої прирівняно до юридичної особи, зазначені прізвище, власне ім'я та по-батькові боржника, його адреса, ідентифікаційний код, що передбачено та відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, суд дійшов висновку, що виконавчий документ у справі №917/1494/16 містить всі необхідні реквізити, передбачені вимогами статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а також необхідні відомості, які ідентифікують боржника, як суб'єкта господарювання.

У п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012 роз'яснено, що при вирішенні питань, пов"язаних із застосуванням ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам слід мати на увазі таке.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на наведене вище, зважаючи на те, що боржник у справі, за результатами розгляду якої господарським судом Полтавської області видано 30.06.2017 наказ про примусове виконання рішення у №917/1494/16, наділений особливим статусом суб'єкта господарювання та виступає в якості фізичної особи - підприємця, а не в якості фізичної особи - громадянина, суд вважає, що повідомлення державного виконавця від 18.10.2017 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання оформлено державним виконавцем всупереч норм Закону України "Про виконавче провадження" та порушує права стягувача щодо обов'язковості виконання рішень, тобто дії державного виконавця є незаконними.

Отже, суд дійшов висновку задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1.Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шико" на дії Котелевського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області задовольнити.

2.Визнати незаконними дії Котелевського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в частині повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

3.Зобов'язати Котелевський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, при пред"явленні Товариством з обмеженою відповідальністю "Шико" у визначеному законодавством порядку наказу у справі №917/1494/16 до виконання, вирішити питання щодо прийняття до виконання наказу у справі №917/1494/16 і відкриття виконавчого провадження.

4. Копію ухвали направити сторонам та Котелевському районному відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області рішення .

Суддя Киричук О.А.