ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 915/450/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Поляк О.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 17.08.2017
у справі№ 915/450/16 Господарського суду Миколаївської області
за позовом Керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1
до1.Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабилон"
провизнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачаТомчук М.О.,
- відповідача-1не з'явились,
- відповідача-2Корованенко С.А.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабилон" про визнання незаконним та скасування рішення Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської №22 від 09.12.2015 "Про продаж земельної ділянки", визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0194, площею 0,8150 га, розташованої по просп. Курортному, 48 у с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, укладеного 01.03.2016 між Коблевською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бабилон", який 01.03.2016 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б.

Позовні вимоги, з посиланням на норми частини 1 статті 13, статей 14, 19, 121 Конституції України, статей 203, 215, 328, 330, 346, 387, 373, 658 Цивільного кодексу України, статей 3, 58-62 Земельного кодексу України, статей 85, 88-90 Водного кодексу України, пункти 5, 11, 15 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, пункт 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 №434, обґрунтовані прокурором тим, що спірна земельна ділянка розташована в нормативно визначених межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому вищезазначене рішення Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області №22 від 09.12.2015 та укладений на підставі цього рішення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2016 мають бути визнані незаконними та скасовані в судовому порядку, оскільки продаж земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг у власність законодавством не передбачений.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017 (суддя Смородінова О.Г.) позов задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 (головуючий суддя Колоколова С.І., судді: Разюк Г.П., Діброва Г.І.), рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, заступник прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

21.11.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Бабилон" подано відзив на касаційну скаргу, який залучено до матеріалів справи та враховано судом.

Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області не скористалась правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, не надіслала відзив на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Також відповідач-1 не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції 06.12.2017, хоча про час та місце його проведення був повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 09.12.2015 Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області прийнято рішення №22 про продаж Товариству з обмеженою відповідальністю "Бабилон" земельної ділянки для рекреаційного призначення площею 0,8150 га (кадастровий номер :09:000:0194), на якій розташовано нерухоме майно - база відпочинку "Бірюза", яка знаходиться в межах території Коблівської сільської ради за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, просп. Курортний, 48 (т.1 а.с.16).

На підставі цього рішення між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бабилон", як покупцем, 01.03.2016 укладено договір купівлі-продажу (далі - договір) (а.с.17-18), відповідно до якого продавець передав у власність покупця земельну ділянку загальною площею 0,8150 га (кадастровий номер :09:000:0194), розміщену в межах території Коблівської сільської ради за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, просп. Курортний, 48, на якій знаходиться комплекс, база відпочинку "Бірюза", який належить покупцю на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2015 (т.1 а.с. 89-92).

Відповідно до пункту 1.2. договору цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення.

У відповідності до пунктів 1.5., 1.6. договору згідно з планом меж земельної ділянки, зазначеним у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка має такий опис меж: від А до Б - землі Очаківського ЛМГ; від Б до В - землі б/в "Ракета"; від В до Г - землі Очаківського ЛМГ; від Г до Д - землі б/в "Колос"; від Д до А - землі б/в "Мрія". Склад угідь земельної ділянки: землі рекреаційного призначення - 0,8150 га. Категорія - землі рекреаційного призначення. Вид використання - Е 0701. Форма власності - комунальна.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №016, виданим 29.02.2016 державним кадастровим реєстратором відділу Державного земельного агентства у Березанському районі Миколаївської області, на відчужувану земельну ділянку відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, не зареєстровані.

Відповідно до пункту 2.1. договору ціна земельної ділянки становить 872 314 грн. та повністю сплачена покупцем до нотаріального посвідчення договору, що підтверджується платіжним дорученням №6 від 29.02.2016, виданим ПАТ "Фідобанк".

Зазначений Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №88.

Звертаючись до суду, прокурор зазначав про допущення Коблівською сільрадою Березанського району порушень законодавства при прийнятті рішення про передачу земельної ділянки у власність, у зв'язку з чим просив визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №22 від 09.12.2015, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,8150 га, розташованої по просп. Курортному, 48 у с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, укладений 01.03.2016 між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бабилон".

Колегія вважає висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Судами встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах села Коблеве Березанського району Миколаївської області, що вбачається із технічної документації, а також спірного договору.

За інформацією відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 31.03.2016 відповідно до даних Національної кадастрової системи приблизна відстань від урізу води Чорного моря до південної межі спірної земельної ділянки становить 160-170 м, до північної межі - 370-400 м. (т.1 а.с. 35-38).

Планування та забудова територій, на яких розташована спірна земельна ділянка, здійснювались відповідно до схеми планування території Березанського району, затвердженої розпорядженням Миколаївської обласної ради народних депутатів № 310-р від 16.05.1985 та постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва № 112 від 23.10.1985 року, згідно якої дані території визначені як зони рекреації.

На спірній земельній ділянці розташована база відпочинку "Бірюза". Об'єкти нерухомого майна, які становлять цілісний майновий комплекс бази, побудовані ще до 1983 року, що вбачається із технічного паспорту (т.1 а.с.93-100).

Згідно зі статтями 50 та 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до приписів статті 4 Водного кодексу України та статті 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать, серед іншого, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Частиною 2 статті 58 Земельного кодексу України встановлено, що для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

У відповідності до норм статей 1, 88, 90 Водного кодексу України, статей 60, 62 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 3 статті 60 Земельного кодексу України, що кореспондується з положеннями частини 4 статті 88 Водного кодексу України (зі змінами та доповненнями від 02.12.2010), уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 100 метрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Згідно з пунктом 10 "Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Відповідно до пункту 11 вище зазначеного Порядку водоохоронна зона морів, морських заток та лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води.

Нормами статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, віднесено землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №29 від 01.06.2012 надана згода на проведення проектно-вишукувальних робіт по розробці генерального плану забудови населеного пункту с. Коблеве в межах Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с.87).

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №28 від 16.12.2014 затверджений Генеральний план с.Коблеве Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с.88).

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №5 від 16.12.2014 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо визначення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в межах села Коблеве Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с.142).

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №7 від 16.12.2014 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в межах села Коблеве Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с. 133).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Схеми проектних планувальних обмежень, складеної до Генерального плану (т.1 а.с.101) та плану організації території з відображенням угідь, землевласників і землекористувачів, у тому числі земельних ділянок, щодо яких встановлені обмеження у використанні земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів уздовж Чорного моря на території с. Коблеве (т.1 а.с.168), визначена в Генеральному плані та запланована згідно проекту землеустрою прибережна захисна смуга обмежується пляжною зоною шириною 20-60 метрів, вільною від будь-яких забудов та з відповідними обмеженнями у використанні.

Положеннями статті 20 Закону України "Про землеустрій" визначено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до положень статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою водного фонду. При цьому суд зазначив про те, що сторонами не надано суду доказів затвердження у встановленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги в с. Коблеве.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначив про те, що на час прийняття рішення судом першої інстанції в матеріалах справи був наявний висновок Державного агентства водних ресурсів України № 1-2/261 від 23.05.2017 про погодження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів уздовж Чорного моря на території с. Коблеве, розроблений Миколаївською регіональною філією ДП "Центр Державного земельного кадастру" Держгеокадастру України.

З висновку Державного агентства водних ресурсів України № 1-2/261 від 23.05.2017, яке згідно з підпунктом 42 пункту 4 Положення про Державне агентство водних ресурсів України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 20.08.2014, уповноважене погоджувати документацію із землеустрою щодо відповідності зазначеної документації водному законодавству, вбачається, що земельна ділянка ТОВ "Бабилон" не входить до земель водного фонду.

Крім того, в матеріалах справи міститься проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів уздовж Чорного моря на території с.Коблеве, розроблений Миколаївською регіональною філією ДП "Центр Державного земельного кадастру" Держгеокадастру України, з якого вбачається, що прибережна захисна смуга обмежується пляжною зоною шириною 20-60 метрів, вільною від будь-яких забудов та з відповідними обмеженнями у використанні.

Разом з тим, згідно пункту 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 №434 у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1999 №486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

З огляду на що, врахувавши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до правовідносин у даній справі мають застосовуватись спеціальні норми, які регулюють розміри та порядок встановлення прибережних захисних смуг саме в населених пунктах та які передбачають необхідність врахування орієнтовних розмірів і меж прибережної захисної смуги, конкретних умов забудови в межах міст (частина 4 статті 88 Водного кодексу України, стаття 60 Земельного кодексу України, пункт 10 Порядку № 486).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірне рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №22 від 09.12.2015, яким надано земельну ділянку у власність, прийняте з дотриманням чинного законодавства.

Надаючи оцінку укладеному 01.03.2016 між Коблевською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бабилон" договір купівл-продажу спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання його недійсним з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правомірність втручання в мирне право особи володіти майном необхідно оцінювати за такими критеріями: 1) законність; 2) чи переслідує воно "суспільний" (публічний) інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Якщо хоч одного критерію не додержано - є порушення статті 1 Першого протоколу.

Рішенням Європейського суду з права людини "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24.06.2003 №44277/98 встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Відповідно до другого речення частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції держава може втручатися в права суб'єктів власності і позбавити їх майна в розумінні Протоколу, але таке втручання не може суперечити інтересам суспільства і здійснюється лише на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання держави у власність має відповідати вимозі про наявність законної мети - інтересів суспільства.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 у справі Трегубенко проти України вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний "inter alia", інтерес суспільства та умови, передбачені законом.

Більш того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності.

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар.

Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, майнове право особи може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Водночас, як вже зазначалось, судом апеляційної інстанції встановлено обставини того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бабилон" є власником цілісного майнового комплексу - бази відпочинку "Бірюза", який побудований ще до 1983 року, а земельна ділянка, на якій розташована база відпочинку, не входить до земель прибережних захисних смуг. При цьому прокурором не було зазначено конкретних підстав того, в чому саме полягає шкода державі або громаді, завдана спірним рішенням та укладеним договором купівлі-продажу, оскільки: кошти за земельну ділянку сплачені, земельна ділянка використовується для обслуговування бази відпочинку "Бірюза", земельний податок за спірну земельну ділянку сплачується до місцевого бюджету в повному обсязі та без затримок (т. 1 а.с.203-205), а також яким чином буде змінено наявну ситуацію в бік державних (суспільних) інтересів щодо використання земельної ділянки в разі задоволення позовних вимог. Окрім цього, прокурором не надано жодних доказів того, що діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Бабилон" - обслуговування бази відпочинку "Бірюза" - не забезпечує збереження водного фонду або веде до знищення водних ресурсів, що на вказаній земельній ділянці можливо встановити інженерні захисні споруди для захисту від берегоруйнування, підтоплення, захисту флори, фауни.

Доведення вказаних обставин має суттєве значення для позбавлення особи права мирно володіти своїм майном, так як згідно з вимогами частини 3 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на що, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову визнається колегією суддів правомірним.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки апеляційного господарського суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судом апеляційної інстанції, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 у справі №915/450/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

О. І. Поляк