РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/17944/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "Торговий Дім "МАЗ-Україна"

Про стягнення 309 630,06 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Козлова В.В. (дов. №08/17 від 04.12.2017)

від відповідача: Говоров І.В. (дов. від 01.07.2016)

В судовому засіданні 06.12.2017 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

13.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина"(далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "Торговий Дім "МАЗ-Україна" (далі - відповідач) про стягнення зобов'язання вчинити дії

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17944/17, судове засідання призначено на 01.11.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 розгляд справи відкладено на 15.11.2017.

В судовому засіданні оголошено перерву до 06.12.2017.

В судове засідання, призначене на 06.12.2017, прибули представники сторін та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина"(далі - позивач, Покупець ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "Торговий Дім "МАЗ-Україна" (далі - відповідач, Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу №04-007/16КП (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язаний доставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити Товар, визначений в п.1.1 Договору в кількості 98 одиниць (далі - Товар).

12.09.2016 сторони також уклали Додаткові угоди №1 та №2 до Договору, якими було внесено зміни до Договору в частині загальної вартості партії Товару та строків доставки і передачі Товару.

В розділі 4 Договору встановлено порядок розрахунків, а саме: Авансовий платіж за Договором становить 70 % грошового еквіваленту загальної вартості Товару сплачується до 10.09.2016, Остаточний платіж в розмірі 30 % грошового еквіваленту загальної вартості Товару підлягає сплаті відповідно до графіку зазначеного в п.4.1.2 Договору.

Відповідно до п.5.1.1 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 12.09.2016 було визначено наступний строк поставки Товару при виконанні Покупцем вимог п.4.1 Договору:

до 10.09.2016 - 1 одиниця;

до 10.10.2016 - 10 одиниць;

до 17.10.2016 - 10 одиниць;

до 21.10.2016 - 10 одиниць.

до 30.11.2016 - 30 одиниць;

до 15.12.2016 - 37 одиниць.

Зазначеним пунктом Договору також передбачено можливості Продавця доставити Товар достроково та передачі Товару партіями.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, позивачем в повному обсязі виконано свої зобов'язання щодо здійснення оплати за Товар відповідно до встановленого графіку.

Пунктом 5.5 Договору встановлено, що зобов'язання Продавця щодо передачі (відвантаження) Товару Покупцеві вважається виконаним в момент надання Товару у розпорядження Покупця з повним комплектом документів і при належностями. Бухгалтерського обліку, володіння та експлуатації.

Відповідачем здійснено доставку Товару, проте з порушення встановлених Договором строків, що підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями Актів прийому-передачі транспортних засобів та видаткових накладних, а саме:

12.09.2016 поставлено 1 одиницю Товару - строк поставки порушено на 2 дні;

11.10.2016 поставлено 10 одиниць Товару - строк поставки порушено на 1 день;

20.10.2016 поставлено 7 одиниць Товару - строк поставки порушено на 3 дні;;

21.10.2016 поставлено 3 одиниці Товару - строк поставки порушено на 4 дні;

24.10.2016 поставлено 2 одиниці Товару - строк поставки порушено на 3 дні;

25.10.2016 поставлено 7 одиниць Товару - строк поставки порушено на 4 дні;

02.11.2016 поставлено 1 одиницю Товару - строк поставки порушено на 12 днів;

Доставка та передача Товару, яка відповідно до Договору мала бути здійснена до 30.11.2016 частково була здійснена вчасно (23 одиниці), проте доставка 7 одиниць товару була здійснена відповідно до Акту та видаткової накладної 01.12.2016 поставлено 7 одиниць Товару - строк поставки порушено на 14 днів.

Доставка та передача Товару, яка відповідно до Договору мала бути здійснена до 15.12.2016 частково була здійснена вчасно (17 одиниць), втім доставка 20 одиниць товару була здійснена з порушенням встановленого строку, зокрема відповідно до Актів та видаткової накладних:

16.12.2016 поставлено 3 одиниці Товару - строк поставки порушено на 1 день;

21.12.2016 поставлено 6 одиниць Товару - строк поставки порушено на 6 днів;

28.12.2016 поставлено 10 одиниць Товару - строк поставки порушено на 13 днів;

30.12.2016 поставлено 1 одиницю Товару - строк поставки порушено на 15 дні;

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Позивач, враховуючи несвоєчасну та не в повному обсязі доставку та передачу Товару Відповідачем звернувся до останнього з претензією №236 від 02.06.2017 про сплату пені за порушення строків виконання зобов'язання (належним чином завірена копія претензії та доказів її направлення наявна в матеріалах справи). Доказів відповіді на претензію сторонами до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене вище позивач змушений був звернутися до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій, які передбачені Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.6.2 Договору за порушення строків виконання зобов'язання Продавець сплачує на користь Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Представник відповідача заперечуючи проти вказаної позовної вимоги зазначає, що на його думку Договором прямо не зазначено на яку саме суму має бути нарахована пеня (авансовий платіж, загальна сума Договору, сума непоставленого Товару чи будь-яка інша сума) розмір та порядок нарахування пені не узгоджений сторонами, а отже і правові підстави для стягнення пені відсутні. Також, на думку представника відповідача, з Договору не вбачається за порушення яких саме строків виконання зобов'язань повинна сплачуватися пеня.

Суд не погоджується з наведеними запереченнями, оскільки в Договорі чітко визначені строки доставки і передачі Товару а також момент, в який зобов'язання Продавця вважається виконаним (п.5.5. Договору). Акти прийому-передачі транспортних засобів підписані сторонами без зауважень та заперечень, доказів недотримання строків доставки та передачі Товару з причин, які не залежали від відповідача матеріали справи не містять.

Також відповідачем у відзиві поданозаяву про застосування спеціального строку позовної давності в один рік до вимоги про стягнення пені.

За результатам розгляду заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Саме такі висновки по застосуванню норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду України у справах №6-3006цс15 від 08.06.2016, №6-1138цс15 від 25.05.2016.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 року).

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Як встановлено судом відповідачем було порушено зобов'язання щодо своєчасної доставки та передачі Товару позивачу внаслідок чого відповідно до п.6.2. Договору відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу пеню(неустойку).

Отже, здійснивши аналіз умов укладеного сторонами Договору та зміст наведених правових норм, суд дійшов висновку про те, що в спірному випадку неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором, позовна давність до вимог про сплату пені(неустойки), повинна обчислюватися з урахуванням моменту настання строку доставки та передачі Товару за кожний день прострочення з урахуванням строку спеціальної позовної давності в 1 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду позивач звернувся 10.10.2017, що підтверджується датою поштового штемпеля ПАТ «Укрпошта» на конверті в якому позов було доставлено до суду, що, в свою чергу, свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені за період з 10.09.2016 по 12.10.2016.

Наслідки спливу позовної давності визначені в статті 267 ЦК України. Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Про наявність поважних причин пропущення позовної давності на звернення до суду з даним позовом, позивач суд не повідомив, відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, зважаючи на заявлений позивачем період стягнення заборгованості за порушення поставки 1 одиниці товару до 10.09.2016, а тому суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення пені за період з 10.09.2016 по 12.09.2016 в сумі 2 399,22 грн заявлені поза межами строку спеціальної позовної давності та не підлягають задоволенню.

Водночас, позовні вимог в частині стягнення пені за періоди починаючи з 10.10.2016 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині суми в розмірі 307 230,84 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "Торговий Дім "МАЗ-Україна" (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграду, буд. 6, корп.7, кімната 4; ідентифікаційний код: 37096149) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" (17583, Чернігівська обл., Прилуцький р-н, смт. Ладан, вул. Миру, буд. 100А; ідентифікаційний код 33742637) 307 230,84 грн пені та 4608,46 грн судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 13.12.2017

Суддя М.О. Лиськов