ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.12.2017 р. Справа№ 914/3256/16

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі судового засідання Сало О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги: Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН» від 16.11.2017р. вх. №4770/17

на постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496726 та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16

Орган оскарження (Орган ДВС): Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівська область, м. Львів,

у справі за позовом: Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН», Львівська область, м.Львів,

до Відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівська область, м. Львів,

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Периметр», Львівська область, м. Львів,

про визнання бездіяльності незаконної та спонукання до вчинення дій.

Представники:

Скаржника: ОСОБА_1 представник (довіреність від 21.12.2016р. б/н);

Відповідача (Боржника): ОСОБА_2 представник (довіреність від 11.01.2017р. №2302-вих-94);

Третьої особи: не зявився;

Органу ДВС: головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Берегових В.С. представник (довіреність від 17.10.2017р. б/н)

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством «Тенісний клуб «ТЕН» 16.11.2017р. подано до Господарського суду Львівської області скаргу вх. №4770/17 на постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496726 та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 за позовом Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН» до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Периметр» про визнання бездіяльності незаконної та спонукання до вчинення дій.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.11.2017р. скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.11.2017р. Розгляд скарги відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалі Господарського суду Львівської області від 28.11.2017р. у справі, зокрема, у звязку із неявкою повноважних представників Учасників судового процесу та невиконання ними вимог ухвали суду.

Представнику Позивача (Скаржника) оголошено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28, 38, 121-2 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані чи оголошені Учасникам судового процесу (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду скарги) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 29, 38, 59, 121-2 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача (Скаржника, Стягувача) в судове засідання з'явився, подану скаргу підтримав, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті скарги, аналогічні до викладених у скарзі на постанову те бездіяльність державного виконавця.

Представник Відповідача (Боржника) в судове засідання з'явилась, проти скарги заперечила повністю, заявивши про правомірність дій Органу ДВС та про те, що вживаються заходи до виконання рішення суду, проте, доказів на підтвердження наведеного не подала.

12.12.2017р. за вх.№42364/17 подала клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови про арешт майна від 04.05.2017р. №ВП53872594 згідно якої накладено арешт на все майно Львівської міської ради.

Представник Органу ДВС в судове засідання з'явився, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. 05.12.2017р. подав Відзив на скаргу (вх. №41362/17), у якому вважає скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить суд визнати доводи Скаржника неправомірними, а скаргу відхилити. Вказаний Відзив оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, 05.12.2017р. подав до суду Письмові пояснення (вх. №41476/17), у яких зазначає, що не має ніякого відношення ні до Учасників судового процесу ні до предмета оскарження у справі, просить суд проводити розгляд скарги за відсутності повноважного представника Третьої особи. Вказане письмове пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про прийняття скарги до провадження (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду скарги), Сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що впродовж розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи і поданої скарги, заслухавши пояснення представника Позивача (Стягувача, Скаржника) та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 за позовом Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН» до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Периметр» про визнання бездіяльності незаконної та спонукання до вчинення дій позовні вимоги Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН» задоволено частково, вирішено зобовязати Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у двомісячний строк завершити підготовку будівлі літ. «Т-1» загальною площею 99,4 кв.м. за адресою: м.Львів, вулиця Болгарська, будинок 4, до приватизації шляхом викупу Приватним підприємством «Тенісний клуб «ТЕН», а саме: визначити за власний рахунок відповідача її вартість. В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р. рішення Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р. залишено без змін, а касаційну скаргу УКВ ДЕР ЛМР без задоволення.

Таким чином, вказане Рішення, набрало законної сили 16.05.2017р. в порядку, встановленому статтею 85 ГПК України, та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України і ч.1 ст. 115 ГПК України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

23.05.2017р. Господарським судом Львівської області видано накази про виконання пунктів 2 та 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16.

Подану скаргу Стягувач обґрунтовує тим, що 11.08.2017р. ним скеровано до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області наказ Господарського суду Львівської області від 23.05.2017р. про примусове виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 до виконання.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 14.08.2017р. відкрито виконавче провадження ВП №54496723 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 23.05.2017р. про примусове виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 про зобов'язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у двомісячний строк завершити підготовку будівлі літ. «Т-1» загальною площею 99,4 кв.м. за адресою: м.Львів, вулиця Болгарська, будинок 4, до приватизації шляхом викупу Приватним підприємством «Тенісний клуб «ТЕН», а саме: визначити за власний рахунок відповідача її вартість.

13.10.2017р. Стягувачем оскаржено бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496723 в порядку ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» до начальника відділу, якому він підпорядкований.

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496723 відмовлено Стягувачу в задоволенні поданої скарги. Вказану Постанову Стягувач отримав 06.11.2017р.

Вказану постанову Скаржник вважає недійсною, оскільки, на думку Скаржника, державним виконавцем не вчинено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій щодо виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16, а саме не забезпечено виконання вказаного рішення суду у строки, встановлені у ньому, не накладено на винних у невиконанні рішення суду осіб штрафів та не скеровано органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення в порядку, визначеному статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 залишається невиконаним протягом більш, ніж п'яти місяців.

З підстав наведеного Скаржник просить суд визнати недійсною постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496723, а також визнати незаконною бездіяльність Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16.

05.12.2017р. Органом ДВС подано до суду Відзив на скаргу (вх. №41362/17), у якому вважає скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить суд визнати доводи скаржника неправомірними, а скаргу відхилити з підстав того, що 14.08.2017р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54496723 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 23.05.2017р. про примусове виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 про зобов'язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у двомісячний строк завершити підготовку будівлі літ. «Т-1» загальною площею 99,4 кв.м. за адресою: м.Львів, вулиця Болгарська, будинок 4, до приватизації шляхом викупу Приватним підприємством «Тенісний клуб «ТЕН», а саме: визначити за власний рахунок відповідача її вартість, якою зобов'язано Боржника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради виконати вказане рішення суду в добровільному порядку протягом 10 робочих днів з моменту отримання вказаної Постанови.

Боржником отримано постанову від 14.08.2017р. про відкриття виконавчого провадження ВП №.08.2017р., що підтверджується відміткою уповноваженої особи Боржника про отримання на Повідомленні про вручення рекомендованого листа. Відтак, на думку Органу ДВС строк для добровільного виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 сплив 04.09.2017р.

05.09.2017р. державним виконавцем на адресу Боржника скеровано Вимогу, якою зобов'язано його повідомити про стан та результати виконання вказаного рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Окрім того, в обґрунтування своїх заперечень проти поданої скарги, Орган ДВС зазначає, що, згідно Закону України «Про оцінку майна», Методики оцінки вартості майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015р. №1033 органи місцевого самоврядування виступають замовниками проведення оцінки майна шляхом укладання договорів з субєктами оціночної діяльності субєктами господарювання, визначеними на конкурсних засадах в порядку, встановленому законодавством.

Положенням про конкурсний відбір субєктів оціночної діяльності, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 31.12.2015р. №2075 встановлено, що інформація про проведення конкурсу публікується за 14-30 днів до дати проведення конкурсу, визначена процедура обрання переможця (за бальною системою), оформлення результатів тощо.

Також Орган ДВС покликається на те, що, станом на час розгляду скарги на постанову та бездіяльність Органу ДВС Боржником визначено оцінювача, однак обєкт оцінки є окремо стоячою будівлею та, задля виконання рішення суду, слід виконати відведення земельної ділянки, на якій він знаходиться.

З підстав наведеного Орган ДВС робить висновки про те, що Боржником вчиняються дії, спрямовані на виконання рішення суду, а недотримання строків його виконання зумовлено складністю такого виконання.

Щодо не накладення штрафів на Боржника та його посадових осіб Орган ДВС зазначає, що Боржником вчиняються заходи, спрямовані на виконання рішення суду, що, в свою чергу, виключає таку необхідну ознаку застосування відповідальності Боржника у вигляді штрафу, як відсутність поважних причин невиконання рішення суду.

Окрім того, Орган ДВС вказує, що накладення штрафу на Боржника є неефективним, не захищає порушене право особи на своєчасне виконання рішення суду та не призведе до такого виконання.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення постановляються судами іменем України та є обовязковими для виконання на всій території України.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частинами першою та другою статті 4-5 ГПК України встановлено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Приписами ч.1 ст. 117 ГПК України встановлено, що наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній станом на момент винесення оскаржуваної Постанови редакції) (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 Закону встановлено, що Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором.

Відповідно до приписів ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п.1 та 5 ч.1 ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів ч. ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно норм ч.2 вказаної статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 статті 63 Закону передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно приписів ч.3 ст.74 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991р., серія А, №209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_690 ) (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975р., серія А, №18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40).

Затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_5, заява №22774/93, п.74, ЄСПЛ 1999-V).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 15.03.2011р. №3135-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відтак, начальником Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 при винесенні постанови від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496723 в порушення вимог статті 63 Закону надано оцінку поважності причин невиконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 та, на підставі здійсненої оцінки встановлено відсутність порушень державним виконавцем вимог чинного законодавства України при виконанні судового рішення в той час, як норми статті 63 Закону містять імперативну норму щодо притягнення Боржника до відповідальності у вигляді накладення штрафу та необхідну (обовязкову) дію державного виконавця у випадку повторного невиконання Боржником рішення суду шляхом скерування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження.

Також, Органом ДВС не заявлено та не подано до суду належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження обставин, на які покликається, як на підстави своїх заперечень проти скарги, та не доведено вчинення державним виконавцем дій чи прийняття рішень, внаслідок яких такі обставини могли бути відомими державному виконавцю.

Окрім того, суд зазначає, що, у відповідності до приписів ч.1 ст.121 ГПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Суд зазначає, і аналогічна позиція стосовно відстрочки виконання рішення суду викладена у п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.01.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Таким чином, визначення поважності причин невиконання судового рішення належить до компетенції суду, який видав виконавчий документ, в межах розгляду заяви про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду.

В той же час, судом встановлено, що Сторонами виконавчого провадження (Стягувачем (Позивачем, Скаржником) та Боржником (Відповідачем) у справі заяви про відстрочку чи розстрочку виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 з метою дотримання Боржником встановленої Законом України «Про оцінку майна», Методикою оцінки вартості майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015р. №1033, а також Положенням про конкурсний відбір субєктів оціночної діяльності, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 31.12.2015р. №2075, чи будь-якими іншими нормативно-правовими актами процедури здійснення оцінки майна як поважних причин невиконання вказаного судового рішення до суду не надходило. Відстрочка виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 судом не надавалась.

При цьому суд також зазначає, що доводи Боржника про вжиття заходів до виконання рішення не спростовують наведеного. Крім того, такі доводи жодними доказами не підтверджені.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

При цьому суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями), що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що доводи Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН», викладені у скарзі від 16.11.2017р. вх. №4770/17 на постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496726 та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 є правомірними, постанова начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496726 недійсною, а бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16 незаконною.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 27, 33, 34, 38, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати правомірними доводи Приватного підприємства «Тенісний клуб «ТЕН», викладені у скарзі від 16.11.2017р. вх. №4770/17 на постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496726 та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16.

2. Визнати недійсною постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2017р. за наслідками перевірки роботи державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №54496726.

3. Визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2017р. у справі №914/3256/16.

Суддя Фартушок Т. Б.