ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.Справа № 922/3768/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", м. Харків
до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
про стягнення 238681,32 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 2-549 від 28.12.2016 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність 01-16/4846 від 15.08.2017 р.)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", м. Харків (далі за текстом позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків (далі за текстом відповідач) 238681,32 грн., з яких:

228817,99 грн. основної суми заборгованості;

2596,82 грн. 3% річних;

7266,54 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 0326 від 01.02.2011 р. щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.12.2017 р.

В судовому засіданні 11.12.2017 р. оголошено перерву до 14.12.2017 р.

До початку розгляду справи по суті позивач звернувся до суду з заявою (вх. № 40938 від 07.12.2017 р.), в якій повідомив про зменшення розміру позовних вимог до відповідача та просить суд стягнути з останнього на свою користь:

215716,21 грн. основної суми заборгованості;

2939,54 грн. 3% річних;

8581,47 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З урахуванням викладеного, заява позивача (вх. № 40938 від 07.12.2017 р.) підлягає задоволенню, а розгляд позовних вимог проводиться в редакції зазначеної заяви.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 41119 від 11.12.2017 р.), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором має місце в звязку з його скрутним матеріальним становищем, яке виникло в звязку з невиконанням зобовязань контрагентами відповідача щодо сплати електричної енергії яку він їм постачає. Також відповідач зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок заборгованості, яку відповідач має за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 0326 від 01.02.2011 р.

Також відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 41929 від 14.12.2017 р.) в якому просить суд відстрочити виконання судового рішення по даній справі до 01.06.2018 р., в звязку з скрутним матеріальним становищем підприємства відповідача, яке виникло у звязку з несплатою КП «Харківводоканал» та КП «Харківські теплові мережі» спожитої електричної енергії та відсутність можливості ведення господарської діяльності у нормальному режимі у звязку з застосуванням до АК "Харківобленерго" санкцій регуляторного впливу НКРЕКП.

На судове засідання 14.12.2017 р. прибули представники сторін.

Представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача визнає позовні вимоги, однак, просить суд надати відстрочити виконання рішення по даній справі до 01.06.2018 р. з посиланням на обставини, викладені у відповідному клопотанні (вх. № 41929 від 14.12.2017 р.).

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2011 р. між позивачем, як власником мереж, та відповідачем, як користувачем, укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 0326 (а. с. 13-15), за умовами якого власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача (відповідач) або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка Однолінійна схема, наданого власником мереж з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії (п. п. 1.1-1.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору користувач зобовязується здійснювати оплату за використання електричних мереж власника за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж.

За умовами п. п. 7.2-7.3 договору вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається згідно з додатками "Кошторис обґрунтованих витрат" та "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж" розробленими відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 р. № 732/15423.

Оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих робіт у 10-денний термін з дати отримання рахунку.

Відповідно до п. 10.4 договору останній вважається укладеним на строк до 31.12.2011 р. та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

На виконання умов договору позивач протягом січня-вересня 2017 р. надав послуги відповідачу на загальну суму 228817,99 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств актами прийому-здачі виконаних робіт, а саме:

актом прийому-здачі виконаних робіт від 31.01.2017 р. на суму 24985,97 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 28.02.2017 р. на суму 25174,80 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 31.03.2017 р. на суму 25344,53 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 30.04.2017 р. на суму 25282,46 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 31.05.2017 р. на суму 25463,32 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 30.06.2017 р. на суму 25484,20 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 31.07.2017 р. на суму 25664,27 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 31.08.2017 р. на суму 25726,49 грн.;

актом прийому-здачі виконаних робіт від 30.09.2017 р. на суму 25691,95 грн.

Як свідчать матеріали справи, разом з актами позивачем також виставлялися до сплати відповідні рахунки фактури на суми, зазначені в даних актах.

Однак, відповідач свій обовязок щодо своєчасного та повного проведення розрахунку виконав лише частково, його борг перед позивачем станом на момент винесення даного судового рішення становить 215716,21 грн.

Відповідач в процесі розгляду даної справи факт наявності заборгованості у відповідному розмірі не заперечує.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, у звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України також нараховано до стягнення з відповідача 8581,47 грн. інфляційних втрат за прострочення кожного з щомісячних платежів по жовтень 2017 р. та 2939,54 грн. 3% річних за прострочення кожного з щомісячних платежів по 07.12.2017 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 215716,21 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Строк оплати зазначеної заборгованості є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 215716,21 грн. заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 0326 від 01.02.2011 р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобовязань з проведення розрахунків за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 0326 від 01.02.2011 р. в сумі 215716,21 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок, інфляційні позивачем нараховані за січень-вересень 2017 р., а річні з 18.02.2017 р. по 07.12.2017 р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про його правомірність та арифметичну вірність, що зумовлює прийняття рішення про задоволення даної частини позову та стягнення з відповідача на користь позивача 8581,47 грн. інфляційних втрат за прострочення кожного з щомісячних платежів по жовтень 2017 р. та 2939,54 грн. 3% річних за прострочення кожного з щомісячних платежів по 07.12.2017 р.

Щодо клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення по даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання, про що приймається ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

В п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", зокрема, зазначено, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

В пункті 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", зокрема, зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

В пунктах 2.1.-2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема зазначено, що Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи;

Як свідчать матеріали заяви, боржник в обґрунтування необхідності надання йому відстрочки у виконанні рішення посилається на скрутне матеріальне становище АК «Харківобленерго», неможливість виконати судове рішення без надання відстрочки, тобто наявність обставин, які на думку позивача, можуть зумовлювати надання йому відстрочки у виконанні рішення.

Проте, зазначені обставини відповідачем, всупереч вимогам ст. 32-34, 36 ГПК України жодним чином не доведені. Зокрема суду не надано належних та допустимих доказів того, що АК «Харківобленерго» перебуває в скрутному матеріальному становищі, доказів того, що АК «Харківобленерго» не має обігових коштів, за рахунок яких можливе виконання даного судового рішення, доказів того, що дане судове рішення ним не може бути виконано без надання АК «Харківобленерго» відстрочки у виконанні судового рішення, доказів того, що в разі надання відстрочки таке рішення буде ним виконано в повному обсязі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність боржником обставин, якими останній обґрунтовує необхідність надання йому відстрочки у виконанні рішення.

Крім того, в пункті 1.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2014 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема зазначено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За таких обставин, в задоволенні заяви відповідача про відстрочку у виконанні рішення слід відмовити.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 3408,56 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Культури, буд. 20-А; ):

215716,21 грн. основної заборгованості;

2939,54 грн. 3% річних;

8581,47 грн. інфляційних втрат;

3408,56 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3