ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 922/1981/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю Агропромислової асоціації "Агросвіт"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 10.08.2017
у справі№922/1981/17 Господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю Агропромислової асоціації "Агросвіт"
простягнення 495759,77 грн.
за участю представників сторін
від позивача:не з'явився
від відповідача:Шамраєв М.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислової асоціації "Агросвіт" про стягнення 495759,77 грн.: 105828,00 грн. 3% річних і 389931,77 грн. інфляційних, нарахованих на заборгованість за договором про надання зворотної фінансової допомоги №15/01/15-ФП від 15.01.2015.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.07.2017 (суддя Погорелова О.В.) позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 (колегія суддів у складі: Бородіної Л.І., Лакізи В.В., Шутенко І.А.) рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення 73780,97 грн. 3% річних та 339934,94 грн. інфляційних втрат, резолютивну частину рішення викладено в новій редакції, згідно з якою позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 49996,83 грн. інфляційних втрат та 32047,03 грн. 3% річних, а в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ Агропромислова асоціація "Агросвіт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, прийняти заяву про відмову від апеляційної скарги, а також залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, 15.01.2015 між ОСОБА_8 (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агропромисловою асоціацією "Агросвіт" (позичальник) укладений договір про надання зворотної фінансової допомоги №15/01/15-ФП (далі - Договір), зо умовами якого позикодавець у строк до 31.01.2015 передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 4546150,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику до 30.06.2015.

Згідно з п.п. 4.1, 4.3 Договору позика надається в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позичальника, а повернення грошових коштів проводиться в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця або шляхом виплати готівкових коштів із каси позичальника.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 30.06.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами їх зобов'язань за договором (п. 6.1 Договору).

На виконання умов Договору позикодавець перерахував на рахунок позичальника 4546150,00 грн. Однак позичальник свої зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми отриманої фінансової допомоги не виконав, повернувши кошти в розмірі лише 2740301,00 грн., внаслідок чого у ТОВ АПА "Агросвіт" перед ОСОБА_8 утворилась заборгованість в розмірі 1805849,00 грн.

Разом з тим 01.05.2015 між ОСОБА_8 (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (новий кредитор) укладений Договір про відступлення права вимоги №1-ВПВ за первинною вимогою відповідно до Договору (далі - Договір відступлення), за умовами якого новий кредитор набув право грошової вимоги з повернення суми позики за Договором у розмірі 1805849,00 грн. та сплати фінансових, штрафних санкцій, збитків у разі порушення умов основного договору, які передбачені основним договором та чинним законодавством.

У зв'язку з викладеними обставинами ТОВ "Новаагро Україна" звернулось з позовом до ТОВ АПА "Агросвіт" про стягнення суми основного боргу за Договором в розмірі 1805849,00 грн., який задоволено рішенням Господарського суду Харківської області від 24.07.2015 у справі №922/4141/15. Вказане рішення набуло законної сили.

Тобто розмір заборгованості ТОВ АПА "Агросвіт" перед ТОВ "Новаагро Україна" встановлений судовим рішенням у зазначеній справі та не підлягає доказуванню відповідно до приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, ТОВ "Новаагро Україна" заявило вимоги про стягнення з ТОВ АПА "Агросвіт" нарахованих за період з 01.07.2015 до 13.06.2017 3% річних у розмірі 105828,00 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 389931,77 грн., посилаючись на обставини невиконання вказаного судового рішення у справі №922/4141/15.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст. 512-514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), який вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення наведеної норми кореспондуються зі ст. 193 ГК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення (постанова Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/328/16).

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Згідно з п. 2.39 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку; платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили (п.п. 1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 за № 6).

З огляду на положення наведених норм суди першої та апеляційної інстанцій по суті дійшли правильного висновку про наявність у ТОВ "Новаагро Україна" права на нарахування процентів річних та інфляційних втрат за наявності судового рішення в разі його невиконання боржником.

Однак задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обставин невиконання відповідачем рішення Господарського суду Харківської області від 24.07.2015 у справі №922/4141/15 на момент розгляду даної справи. При цьому доводи відповідача щодо виконання ним вказаного судового рішення шляхом сплати грошових коштів за платіжним дорученням №44 від 02.02.2016, а також доводи позивача щодо зміни призначення платежу в зазначеному платіжному дорученні не отримали жодної правової оцінки суду першої інстанції, тобто не були ним прийняті до уваги або відхилені з наведенням відповідних правових підстав, як це передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України.

Натомість суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ АПА "Агросвіт" перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ "Новаагро Україна" грошові кошти у сумі 1805849 грн. згідно з платіжним дорученням №44 від 02.02.2016, в якому в графі "призначення платежу" зазначено: "Сплата заборгованості за дог. про відступлення права вимоги 1-ВПВ від 01.05.2015р. Справа ГС 922/4141/15. Без ПДВ".

У підписаному директором ТОВ АПА "Агросвіт" Юнаковим О.В. та адресованому ТОВ "Новаагро Україна" листі від 01.02.2017 №01/02 зазначено, що платіжним дорученням від 02.02.2016 товариство перерахувало 1805849 грн. на рахунок ТОВ "Новаагро Україна" як плату за договором про відступлення права вимоги від 01.05.2015 №1-ВПВ, справа №922/4141/15, але в платіжному дорученні неправильно вказано призначення платежу, а правильним вважати слід призначення платежу: "Сплата заборгованості за договором відступлення права вимоги №08/08-ВПВ від 08.08.2015р. без ПДВ, справа №922/1029/16".

Проте судом апеляційної інстанції відхилено доводи щодо зміни призначення платежу за платіжним дорученням від 02.02.2016 №44 листом №01/02 від 01.02.2017, адже у вказану платіжному дорученні чітко визначено призначення платежу щодо сплати заборгованості за Договором відступлення з посиланням на справу №922/4141/15, тоді як згідно з положеннями п.п. 2.29, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті відповідальність за дані, зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу", покладена саме на платника і зміна зазначеного реквізиту здійснюється до списання платежу з рахунку шляхом відкликання відповідного платіжного доручення та оформлення нового.

Разом з тим суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.06.2016 у справі №922/4141/15 припинено провадження за заявою ТОВ АПА "Агросвіт" (09.11.2015 вх. №49) про перегляд рішення від 24.07.2015 за нововиявленими обставинами на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відмовою ТОВ АПА "Агросвіт" від заяви про перегляд рішення в цій справі за нововиявленими обставинами. У зазначеній ухвалі вказано, що 14.06.2016 ТОВ АПА "Агросвіт" надано копію банківської виписки на підтвердження сплати боргу, позивач (ТОВ "Новаагро Україна") підтвердив сплату боргу та не заперечував щодо заяви відповідача про припинення провадження у справі у зв'язку зі сплатою боргу у повному обсязі.

Тобто сторони визнали, що кошти в сумі 1805849 грн. зараховані на розрахунковий рахунок ТОВ "Новаагро Україна" саме на виконання Договору відступлення та рішення Господарського суду Харківської області від 24.07.2015 у справі №922/4141/15. Водночас у листі №01/02 від 01.02.2017 йдеться про зарахування відповідних коштів у рахунок погашення заборгованості за договором відступлення права вимоги №08/08-ВПВ від 08.08.2015 у справі №922/1029/16, провадження у якій порушено ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2016, тобто вже після здійснення платежу за платіжним дорученням №44 від 02.02.2016. До того ж судові рішення у справі №922/1029/16 скасовані постановою Верховного Суду України від 26.04.2017 із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, оскільки жодна зі сторін спору не надали будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які б свідчили про те, що отримані позивачем за платіжним дорученням від 02.02.2016 №44 кошти на підставі листа ТОВ АПА "Агросвіт" від 01.02.2017 №01/02 зараховані як сплата заборгованості за договором відступлення права вимоги від 08.08.2015 №08/08-ВПВ з відповідним відображенням цих коштів в бухгалтерському та податковому обліку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог у даній справі лише в частині стягнення 32047,03 грн. 3% річних та 49996,83 грн. інфляційних, нарахованих за період прострочення з 01.07.2015 до 01.02.2016, тобто до дня фактичної сплати суми заборгованості.

Звертаючись з касаційною скаргою, відповідач по суті наведені висновки суду апеляційної інстанції не спростував, а доводить лише, що суд апеляційної інстанції неправомірно не прийняв його відмову від апеляційної скарги та переглянув справу в апеляційному порядку.

Проте відповідно до положень ст.ст. 22, 100 ГПК України апеляційний господарський суд має право не приймати відмову від апеляційної скарги, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси. Відтак встановивши наявність спору щодо складу учасників ТОВ АПА "Агросвіт", їх корпоративних прав та директора товариства відповідача, суд апеляційної інстанції з метою недопущення порушення прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ АПА "Агросвіт" за наявності підтримання апеляційної скарги одним з представників скаржника обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про відмову від апеляційної скарги представника ТОВ АПА "Агросвіт" Чоломбитько Ю.О. та розглянув апеляційну скаргу відповідно до вимог статті 101 ГПК України.

Перевіривши згідно з ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 43, 101, 105 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, враховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислової асоціації "Агросвіт" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі №922/1981/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.Кролевець Судді О.Євсіков

О.Попікова