РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/18494/17

За позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України»

про стягнення 6124,74 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Гостищева Н.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Костогризова Г.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Державне підприємство Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення заборгованості за Попереднім Договором №02.5-14-68 від 14.04.2017 оренди окремого індивідуально-визначеного (рухомого) майна, що належить до державної власності в розмірі 6124,74 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч умов укладеного між сторонами договору, відповідач належним чином не виконав зобов'язання зі сплати орендної плати за період користування майном у травні та квітні 2017 року внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 6054,74 грн.

Крім того, на вказану заборгованість, у зв'язку з простроченням оплати відповідачем орендної плати, позивачем на підставі ст.625 ЦК України та п.3.10 Договору нараховано 3% річних в розмірі 23 грн. та пеню в сумі 47 грн., які позивач просить стягнути.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що між сторонами укладався попередній договір, відповідно до якого сторони в подальшому мали укласти відповідний договір оренди, проте такого договору між сторонами укладено не було, а відтак, у відповідності до чинного законодавства, зобов'язання, встановлені умовами попереднього договору є припиненими у зв'язку із неукладеннм сторонами договору оренди.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.04.2017 між Державним підприємством Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (відповідач, орендар) укладено Попередній Договір оренди окремого індивідуально визначеного (рухомого) майна, що належить до державної власності №02.5-14-62, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (рухоме) майно: рентгено-телевізійний інтроскоп Linescan sys215 у кількості 4 одиниць, інвентарні номери: №54486/ИРП, №46019/ИРП, №54493/ИРП, №50200/ИРП; стаціонарний метало детектор Sentrie HS-4W у кількості 2 одиниць, інвентарні номери: №50201/ИРП, №50590/ИРП; стаціонарний метало детектор АСТРО 20 у кількості 2 одиниць, інвентарні номери: №54483/ИРП, №54485/ИРП; стаціонарний метало детектор АСТРО 200 у кількості 1 одиниця, інвентарний номер: №54484/ИРП; ручний метало детектор SENTRIE Omni у кількості 5 одиниць, інвентарні номери: №51324/ИРП, №51325/ИРП, №51326/ИРП, №51327/ИРП, №51328/ИРП, (далі - майно), що перебуває на балансі орендодавця, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість оцінки на 07.04.2017 і становить за незалежною оцінкою 572920 грн. без урахування ПДВ (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, майно передається в оренду для використання за призначенням, а саме для забезпечення процесу перевірки на безпеку персоналу, обладнання, поклажі тощо під час підготовчих робіт до Пісенного конкурсу «Євробачення» та огляду та сканування учасників та глядачів конкурсу.

Згідно з п.2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та Акту передачі-приймання майна.

За умовами п.2.4 Договору, обов'язок щодо складання акта передачі-приймання майна покладається на орендодавця.

Пунктом 2.7 Договору визначено, що сторони домовились укласти основний договір оренди окремого індивідуально-визначеного (рухомого) майна, що належить до державної власності, після дотримання орендодавцем всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства, але не пізніше 3-х календарних місяців з дати укладення договору.

Відповідно до п.3.1 Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - квітень 2017 року 4774,33 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Якщо індекс інфляції за поточний місяць складає менше 100%, то орендна плата визначається на рівні орендної плати за попередній місяць (п.3.2 Договору).

Згідно з п.3.3 Договору, нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

За умовами п.3.8 Договору, орендодавець щомісячно до 15-го числа, що слідує за звітним направляє орендарю на електронну пошту скановану копію рахунку та акту приймання-здачі наданих послуг, а орендар з 15 до 20 числа самостійно отримує в бухгалтерії орендодавця оригінал рахунку та акту . Незалежно від фактичної дати отримання орендарем оригіналу рахунку та акту, датою їх отримання вважається 15 число.

Сплата рахунку проводиться орендарем до 20 числа того ж місяця. Акт орендар зобов'язаний підписати та повернути в бухгалтерію орендодавця протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий орендодавцю та в цей строк не надано вмотивовану відмову від його підписання він вважається підписаним сторонами. Акт підписується керівниками сторін або призначеними нами уповноваженими особами за умови надання іншій стороні копії документу про надання таких повноважень.

Неотримання або невчасне отримання рахунку не звільняє орендаря від обов'язку оплати за користування майном у визначений договором термін.

Пунктом 3.9 Договору визначено, що оплата за оренду майна здійснюється до фактичного повернення орендарем майна, що має бути підтверджене актом передачі-приймання майна, належним чином оформленим сторонами та підписаним уповноваженими представниками сторін. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі.

У відповідності до п.3.10 Договору, у разі несвоєчасної оплати за оренду майна або не в повному обсязі, орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором, включаючи день оплати. Сплата пені відбувається на підставі окремо виставленого рахунку протягом п'яти банківських днів з дати його отримання.

Відповідно до п.5.5 Договору, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

Згідно з п.10.1 Договору, цей договір укладено строком на 3 місяці, що діє з 14.04.2017 до 13.07.2017 включно.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, на виконання умов зазначеного попереднього договору позивач передав відповідачу у строкове платне користування майно, а саме: рентгено-телевізійний інтроскоп Linescan sys215 у кількості 4 одиниць, інвентарні номери: №54486/ИРП, №46019/ИРП, №54493/ИРП, №50200/ИРП; стаціонарний метало детектор Sentrie HS-4W у кількості 2 одиниць, інвентарні номери: №50201/ИРП, №50590/ИРП; стаціонарний метало детектор АСТРО 20 у кількості 2 одиниць, інвентарні номери: №54483/ИРП, №54485/ИРП; стаціонарний метало детектор АСТРО 200 у кількості 1 одиниця, інвентарний номер: №54484/ИРП; ручний метало детектор SENTRIE Omni у кількості 5 одиниць, інвентарні номери: №51324/ИРП, №51325/ИРП, №51326/ИРП, №51327/ИРП, №51328/ИРП, що підтверджується Актом передачі-приймання майна №1 від 14.04.2017 який підписано представниками обох сторін.

В подальшому, відповідачем було повернуто орендоване у позивача майно, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом передачі-приймання майна №2 від 15.05.2017.

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт користування відповідачем орендованим майном у період з 14.14.2017 по 15.05.2017.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Виходячи із вимог ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було виставлено відповідачеві Рахунки №216/59 від 31.07.2017 та №216/60 від 31.07.2017 на загальну суму 6054,74 грн., та надано до підпису Акти приймання-здачі виконаних послуг за квітень та травень 2017 року. Докази направлення відповідачеві вказаних рахунків та актів наявні в матеріалах справи. Проте відповідачем зазначені акти підписані не були, як і не було проведено оплату за користуванням орендованим майном. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та не спростовані відповідачем.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

За таких обставин, дії сторін, щодо підписання попереднього договору, а в подальшому передача орендарю майна та повернення такого майна з оренди, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі із посилання на номер та дату договору, свідчить про реальні наміри сторін щодо укладення договору оренди та виконання умов такого договору, а відтак суд зазначає, що у відповідача виник обов'язок щодо сплати на користь орендодавця орендних платежів у розмірі, погодженому сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендних платежів в розмірі 6054,74 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідно до якого сума 3 % річних становить 23 грн., суд дійшов висновку, що позивачем при здійснені вказаного розрахунку було допущено арифметичні помилки. Таким чином, провівши власний перерахунок заборгованості суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 22,85 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 47 грн. суд вважає за необхідне зазначити таке.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до п.3.10 Договору, у разі несвоєчасної оплати за оренду майна або не в повному обсязі, орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором, включаючи день оплати.

Відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідно до якого сума пені складає 47 грн. суд дійшов висновку, що вказане нарахування проведене позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи відповідача щодо відсутності обов'язку з оплати за користування майном у зв'язку з не укладенням сторонами Основного договору оренди майна та припинення дії попереднього договору судом відхиляються, оскільки факт не укладення сторонами Основного договору оренди та припинення у зв'язку з цим дії попереднього договору не звільняє відповідача від оплати вартості користування орендованим майном під час дії попереднього договору оренди, згоди щодо всіх істотних умов якого сторони дійшли.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 42; ідентифікаційний код 23152907) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) 6054 (шість тисяч п'ятдесят чотири) грн. 74 коп. заборгованості, 22 (двадцять дві) грн. 85 коп. трьох відсотків річних, 47 (сорок сім) грн. пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 1599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 96 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 12.12.2017

Суддя Я.В. Маринченко