ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2017 Справа № 904/2244/17

За первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Готельний комплекс "Таїті", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про звернення стягнення на предмет іпотеки

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Готельний комплекс "Таїті", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання договору іпотеки недійсним

Головуючий колегії Мельниченко І.Ф.

Члени колегії-судді: Ліпинський О.В.

Суховаров А.В.

Представники:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом) не з'явився;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом) Хорунженко В.С. дов. б/н від 21.10.17 р. представник;

від третьої особи-1 не з'явився;

від третьої особи-2 не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки на нежитлове приміщення загальною площею 303,1 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Балакіна, б.22а, прим. 5, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Готельний комплекс "Таїті" на праві власності, в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за Кредитним договором № CM-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006р. в розмірі 173 719, 90 доларів США, що на день проведення розрахунку за офіційним курсом НБУ (26, 266766) еквівалентно 4 563 059 грн. 96 коп. та застосувати спосіб реалізації Предмету іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна.

21.06.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Готельний комплекс "Таїті" звернулося до господарського суду із зустрічним позовом від 16.06.2017 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1, в якому просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 20.11.2006 р. № PM-SME0AU/087/2006, укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2, у зв'язку із недодержанням в момент його вчинення сторонами вимоги, встановленої ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (з урахуванням уточнень від 28.06.2017 р.).

Вказана вище зустрічна позовна заява прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

ТОВ "Готельний комплекс "Таїті" проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивач не набув статусу Іпотекодержателя, оскільки, в Державному реєстрі іпотек відсутні відомості про реєстрацію правочину щодо відступлення права вимоги до останнього за спірним Договором іпотеки.

Крім того, відповідач за первісним позовом зазначає про те, що позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою після спливу строку позовної давності.

22.11.2017 р. від третьої особи - ОСОБА_1 надійшли заперечення на позов, відповідно до яких останній зазначає про те, що позивачем не надано суду доказів державної реєстрації як спірного Договору іпотеки, так і Договору про відступлення права вимоги за ним, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вважає, що позивач не набув статусу Іпотекодержателя та його права відповідно не є порушеними.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., який укладений між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є договором факторингу. Укладення таких видів договорів відповідно до ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Так, згідно Розпорядження Державної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг № 231 від 03.04.2009 р. до факторингу відноситься сукупність операцій, пов'язаних, зокрема, з набуттям відступленого права грошової вимоги до боржників суб'єктів господарювання.

Посилаючись на те, що боржником є фізична особа, яка не є субєктом господарювання, ОСОБА_1 вважає договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. нічкемним.

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заперечує проти задоволення зустрічної позовної заяви, посилаючись у своєму відзиві б/н від 18.09.2017 р. на те, що всі умови, передбачені ст. 203 ЦК України сторонами при укладенні Договору іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006 від 21 листопада 2006 року були виконані.

Третя особа - ОСОБА_1 вимоги зустрічної позовної заяви підтримав та просив суд їх задовольнити, визнавши недійсним Договір іпотеки від 20.11.2006 р. № PM-SME0AU/087/2006, укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2

23.05.2017 р. представником позивача було подано до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, про задоволення якого представник позивача просив і при розгляді справи в новому колегіальному складі в судовому засіданні 22.11.2017 р.

Вказане вище клопотання судом відхиляється, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 статті 41 ГПК України судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Разом з тим, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

З огляду на викладене, господарський суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного вище клопотання.

Представник позивача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні та у зв'язку з тим, що станом на 04.12.2017 р. на адресу останнього не надходило ухвали, в якій би вирішувалось питання про розгляд судового засідання в режимі відеоконференції згідно клопотання позивача.

Вказане вище клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації, тобто суд не обмежує коло осіб, які можуть бути представниками юридичних осіб у судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами, а відсутність представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки був присутній в попередньому судовому засіданні, не є перешкодою для розгляду справи.

28.11.2017 р. від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній просить залишити позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» без розгляду, у зв'язку з тим, що останнім не виконуються в повному обсязі вимоги, викладені в ухвалі господарського суду від 29.05.2017 р.

Вказане вище клопотання задоволенню не підлягає, оскільки, таке процесуальне рішення, як залишення позову без розгляду, встановлене ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, є правом, а не обов'язком суду. В той час, як в даному випадку господарський суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду та має можливість розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

04.12.2017 р. на виконання вимог суду, викладених в ухвалі господарського суду від 22.11.2017 р., від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Саяпіної Ірини Генріхівни надійшли письмові пояснення, в яких останній посилається на те, що під час реєстрації права власності на спірний об'єкт за ТОВ «Готельний комплекс «Таїті» приватний нотаріус діяла як суб'єкт державної реєстрації, у якого відповідно до приписів Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., не було підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації, оскільки було здійснено перевірку всіх необхідних відомостей за даними Державного реєстру речових прав та інших державних реєстрів.

Крім того, приватний нотаріус зазначає, що на виконання вимог Порядку передачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений наказом Мінюсту № 111/5 від 20.01.2012 р., реєстраційну справу на спірний об'єкт нерухомого майна було передано до Відділу з питань державної реєстрації апарату міської ради та виконкому Криворізької міської ради.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились.

Останні були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, примірники повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній", зокрема, "за зазначеною адресою не проживає" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. (див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, представник третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 був присутній в попередньому судовому засіданні - 22.11.2017 р., а тому був повідомлений про час та дату наступного судового засідання (протокол судового засідання - том 4, а.с. 114-118).

Таким чином, господарський суд вважає, що треті особи не скористались своїм правом на участь представників у судовому засіданні 05.12.2017 р.

В судовому засідання здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

05.12.2017 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2006 р. Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (Позичальник; третя особа-1 в даній справі) укладено Кредитний договір № СМ-SME0AU/087/2006 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 Договору, а Позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені в цьому Договорі.

Так, згідно п. 2 частини № 1 Кредитного договору, Банк надає позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах:

Розмір кредиту - 200 000 доларів США;

Розмір траншів: 1 транш - 200 000 доларів США;

Цільове використання кредиту: на споживі цілі;

Річні база нарахування процентів: 360 днів у році;

Дата остаточного повернення Кредиту: 20 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 1.4.1.4. Кредитного договору, проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та день повернення, та сплачується Позичальником відповідно до умов ст.. 1.5. Договору.

Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на транзитний або поточний рахунки у Банку в розмірі, визначеному п.п. 1.4.1.1.- 1.4.1.4. Договору (п. 1.4.1.5.).

Згідно п. 1.5.1. Кредитного договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Нараховані в порядку передбаченому цим Договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідно частини кредиту в строк перебачений в Графіку повернення кредиту та сплати процентів (п. 1.5.1.1. Кредитного договору).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, 21.11.2006 р. Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», як Іпотекодержателем та ОСОБА_2, як Іпотекодавцем (третя особа-2 у даній справі) укладено Договір іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006 (далі - Договір іпотеки).

Відповідно до п. 2.1. вище зазначеного Договору іпотеки, іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання боржником - ОСОБА_1 кожного і всіх його боргових зобов'язань за Кредитним договором № СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 р. у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі з усіма змінами та доповненнями до нього.

Предметом іпотеки за цим Договором є нежитлове приміщення, вбудоване в нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: Дніпроперовська обл., м Кривий Ріг, вул. Балакіна, буд. 22 А, приміщення 1 та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М. від 16.03.2005 р., зареєстрованого в реєстрі № 819 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 16.03.2003 р. цим же нотаріусом, номер правочину 503005. Договір зареєстровано 07.04.2005 у КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу за № 7Н-141-2741.

12.11.2010 р. Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як Продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», як Покупцем (Позивач у даній справі) укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до п. 3.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до Договору), а Покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця винагороду.

Згідно ч. «а» п. 3.3. Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій.

Відповідно до Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ПАТ «ОТП Банк» передає ТОВ «ОТП Факторинг Україна», зокрема, права вимоги за Кредитним договором № СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 р.

Крім того, 20.11.2010 р. Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як Клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», як Фактором укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого, у зв'язку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 р. між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких містить в Додатку 1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та позичальниками клієнта, що забезпечений іпотекою/заставою за Договорами іпотеки/Договорами застави, перелік яких містить в додатку 1 до Договору, укладеними між Клієнтом (в Договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» та «Заставодержатель») та Боржниками/Третіми особами сторони домовились про наступне:

Клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.

За цим договором до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/«Заставодержатель» у зобов'язаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави) (п. 1.2.).

Згідно додатку до Договору про відступлення права вимоги, ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна», зокрема, право вимоги за Договором іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 р.

Звертаючись із даним позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилається на те, що позичальником за Кредитним договором - ОСОБА_1 неналежним чином виконані зобов'язання за Кредитним договором в частині своєчасного повернення отриманих кредитних коштів в сумі 147 003, 92 доларів США, що еквівалентно 3 861 317, 56 грн. та сплати процентів за користування ними в сумі 26 715, 98 доларів США, що еквівалентно 701 742, 40 грн.

З огляду на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. та Договором про відступлення права вимоги від 20.11.2010 р. отримало право вимоги до боржників за Кредитним Договором та Договором іпотеки, який укладено в забезпечення виконання Кредитного договору, позивач вважає, що набув право звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом проведення прилюдних торгів.

Проте, позивач зазначає, що йому стало відомо, що 11.11.2014 р Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська прийнято заочне рішення у справі № 212/9433/14-ц (провадження № 2/212/3670/14), яким:

визнано припиненими правовідносини, які виникли на підставі Кредитного договору № СМ- SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 і Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»;

визнано припиненими правовідносини, які виникли на підставі Договору іпотеки № РМ-SME- AU/087/2006 від 21.11.2006 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 з моменту укладання Договору № ВВG-SME0AU/087/2006 від 22.11.2006 року;

скасовано заборону на відчуження зазначеного в Договорі іпотеки № РМ-SME - AU/087/2006 від 21.11.2006 року нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Балакіна, буд. 22а, прим. 1;

вилучено з Державного реєстру речових прав відповідний запис про іпотеку, зареєстрований 21.11.2010 року в Державному реєстрі іпотек за № 4086539.

Вказане вище заочне рішення фактично є виконаним, обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовані.

Проте, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2015 р. заочне рішення від 11.11.2014 р. скасовано та позовна заява залишена без розгляду.

Разом з тим, 20.10.2015 р. державним реєстратором Криворізького міського управління юстиції Молчановим С.О. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно, загальною площею 231, 2 кв.м., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Балакіна, будинок 22 а, приміщення 1.

Крім того, 22.04.2016 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Саяпіною І.Г. зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Таїті» (Відповідач у даній справі) на нерухоме майно, загальною площею 303,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Балакіна, будинок 22 а, приміщення 1.

Так, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що ОСОБА_2, скориставшись тимчасовим вилученням обтяжень з Державного реєстру обтяжень відносно спірного іпотечного майна, незважаючи на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2015 р. заочне рішення від 11.11.2014 р. скасовано, здійснив виділ частини іпотечного майна в натурі та частину об'єкта, загальною площею 303,1 кв.м. було відчужено на користь ТОВ ««Готельний комплекс «Таїті», який є відповідачем у даній справі.

З огляду на викладене, позивач, посилаючись на приписи ст. 23 Закону України «Про іпотеку», зазначає, що до ТОВ «Готельний комплекс «Таїті» перейшли права та обов'язки Іпотекодавця за Договором іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 р., а тому позивач просить в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки, який на даний час належить на праві власності відповідачу - ТОВ «Готельний комплекс «Таїті».

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України підставою виникнення застави є, зокрема, договір.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 33 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було внесено запис про державну реєстрацію Договору про відступлення права вимоги від 20.11.2010 р., який укладений Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як Клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна, як Фактором.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б спростовували зазначене вище та свідчили про здійснення державної реєстрації Договору відступлення права вимоги від 20.11.2010 р., позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку про те, що відсутність державної реєстрації Договору відступлення права вимоги від 20.11.2010 р. свідчить про недотримання обов'язкової форми його укладення, а тому останній не є укладеним в розумінні ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.12.2014, стаття 23 Закону України "Про іпотеку" не може бути застосована, якщо на момент відчуження нерухомого майна у відповідних державних реєстрах була відсутня інформація про наявність іпотеки та інших обтяжень.

До того ж, господарський суд при прийняті рішення у даній справі виходить с наступного.

Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., який укладений між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" є договором факторингу, оскільки за умовам останнього ПАТ «ОТП Банк» передає ТОВ «ОТП Факторинг Україна», зокрема, права вимоги за Кредитним договором № СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 р.

В п. 2 Кредитного договору № СМ-SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 р. сторони встановили, що останній надається позичальнику на споживі цілі, тобто фактично є споживчим кредитом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078, ст. 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 06.02.2014 року №352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року №231" фінансову послугу факторингу визначено сукупністю таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як:

-фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

-набуття відступленого права грошової вимоги, в тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення;

-отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - Держфінпослуг), що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 року №157, Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Пункт 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінспослуг №231 від 3 квітня 2009 року, встановлює, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, на час укладення між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

З огляду на викладене, у господарського суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

21.09.2017 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить накласти арешт на спірне майно

Заява позивача задоволенню не підлягає, оскільки умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент подання позову може зникнути, зменшитись за кількістю, або погіршитись за якістю на момент виконання рішення - будь-яких обґрунтувань та доказів, які б їх підтверджували, суду надано не було.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, за зустрічним позовом, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

При розгляді первісного позову було встановлено факт укладення 21.11.2006 р. Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», як Іпотекодержателем та ОСОБА_2, як Іпотекодавцем (третя особа-2 у даній справі) Договору іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006 (далі - Договір іпотеки).

Звертаючись із зустрічною позовною заявою, ТОВ «Готельний комплекс «Таїті» просить визнати недійсним Договір іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006 від 21.11.2006 р., з огляду на те, що у Державному реєстрі іпотек відсутній запис про державну реєстрацію як спірного Договору іпотеки, так і Договору про відступлення права вимоги.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Відповідно пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом при розгляді первісного позову, 21.11.2006 р. Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», як Іпотекодержателем та ОСОБА_2, як Іпотекодавцем (третя особа-2 у даній справі) укладено Договір іпотеки № РМ-SME0AU/087/2006, проте, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2014 р. у справі № 212/9433/14-ц, зокрема, визнано припиненими правовідносини, які виникли на підставі Договору іпотеки № РМ-SME- AU/087/2006 від 21.11.2006 року, скасовано заборону на відчуження зазначеного в Договорі іпотеки; та вилучено з Державного реєстру речових прав відповідний запис про іпотеку, зареєстрований 21.11.2010 року в Державному реєстрі іпотек за № 4086539.

Вказане вище свідчить про те, що на момент укладення Договору іпотеки до Державного реєстру обтяжень було внесено відповідний запис про здійснення державної реєстрації, який в подальшому було вилучено з реєстру на виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2014 р. у справі № 212/9433/14-ц.

Проте, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2015 р. заочне рішення у справі № 212/9433/14-ц від 11.11.2014 р. скасовано, що свідчить про те, що сторони повернуті до свого попереднього стану і іпотека є діючою.

Крім того, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем - ТОВ «Торгівельний комплекс «Таїті» не надано належних доводів та не наведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для визнання недійсним договору, та додатків до нього.

Керуючись статтями 546, 574, 1054, 1077, 1078, 1079 Цивільного кодексу України, ст. 1, 23, 24, 33 Закону України «Про іпотеку», 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.12.2017

Головуючий колегії Суддя Суддя І.Ф. Мельниченко О.В. Ліпинський А.В. Суховаров