ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 911/3347/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Континент-Торг»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ергопак»

про стягнення 16 000,00грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.01.2017)

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Континент-Торг» (далі ТОВ «Континент-Торг») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (далі ТОВ «Ергопак») про стягнення 16 000,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором №Е-10/1 від 01.04.2013 маркетингових послуг, в частині сплати наданих послуг у встановлений договором строк (а.с.2-3).

Відповідач у справі ТОВ «Ергопак» у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що:

- ним не замовлялись зазначені у рахунках позивачем маркетингові послуги;

- сторонами не підписано нового додатку до договору, яким би визначались кількість та період надання маркетингових послуг;

- позивачем не надані належним чином складенні первинні документи, акти звірки розрахунків за відповідний період.

Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог.

В судовому засіданні 01.12.2017 оголошено перерву до 06.12.2017

06.12.2017 від позивача електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, за наявними в матеріалах справи доказами.

Представником відповідача не заперечував проти продовження розгляду справи за відсутності представника позивача.

Розгляд зазначеної справи здійснено без участі представників позивача, враховуючи наступне:

-позивач повідомлений про час і місце засідання суду, що вбачається з повідомлення про оголошення перерви (а.с.109);

-представником підтримано заявлені вимоги та надано поясненні по їх суті в судовому засіданні 01.12.2017;

-матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 між ТОВ «Континент-Торг» (далі покупець) та ТОВ «Ергопак» (далі продавець) укладено договір поставки №Е-10, за умовами якого відповідач зобовязався поставити і передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити продукцію певних торгівельних марок (а.с.7-14).

Крім того, 01.04.2013 між ТОВ «Континент-Торг» (далі виконавцеь) та ТОВ «Ергопак» (далі замовник) укладено договір №Е-10/1 (маркетингових послуг) (далі договір, а.с.15-20).

Вказаний договір підписано сторонами з протоколом розбіжностей, які врегульовано сторонами (а.с.21-26).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, замовник доручає та оплачує, а виконавець зобовязується надати йому маркетингові послуги (що сприяють збільшенню обізнаності споживачів і підвищення лояльності до товару) щодо підписання договору поставки та по проведенню комплексних дій, націлених на активний продаж товару вказаних торговельних марок щодо яких здійснює свою господарську діяльність замовник.

Як погоджено у п. 1.2 договору, послуги, що надаються виконавцем, здійснюються за вказаними у відповідному пункті договору напрямками, зокрема, п. 1.2.3 вказаного договору передбачено надання такої послуги як додаткова викладка товару.

Згідно п. 2.2.2 договору (в узгодженій редакції протоколу розбіжностей), замовник зобовязується провести протягом дії вказаного договору заходи стимулювання збуту у мережі магазинів «Континент» (участь у маркетингових акціях згідно діючого маркетингового прас-листа, який є невідємною частиною договору, згідно з погодженим сторонами планом, про що вказано у додатковій угоді №1, не менше ніж на загальну суму з ПДВ 2500грн.

Пунктом 2.2.9 договору (в узгодженій редакції протоколу розбіжностей) передбачено, що підтвердженням надання послуг згідно з договором є акти виконаних робіт (наданих послуг); замовник зобовязаний підписати та повернути виконавцеві акти виконаних робіт протягом 7 днів з моменту їх отримання; у разі якщо замовник не передає чи не надішле виконавцеві підписаний примірник акту протягом 10 робочих днів після його отримання, чи не заявить письмово зауваження щодо наданих послуг, акт буде вважатись визнаним і узгодженим з боку замовника, а послуги наданими.

Відповідно до п. 3.1.2 договору (в узгодженій редакції протоколу розбіжностей), плата за надані послуги щодо викладки товарів в місцях для додаткового розміщення товару в магазинах виконавця складає: 800грн - за адресою вул. Я. Колоса, 10; 800грн - за адресою вул. Уборевича, 23. Як вказано у відповідному пункті договору, плата вноситься замовником на протязі 10 робочих днів після отримання рахунку по факсу або електронною поштою, але не пізніше 15 числа звітного місяця.

Як визначено сторонами у п. 3.2.2 договору (в узгодженій редакції), сторони зобовязуються із періодичністю один раз на місяць проводити звірку взаєморозрахунків та підписувати відповідні акти звірки; виконавець готує та надає замовнику акт звірки до 3 числа наступного місяця, а замовник повинен протягом 7 днів з моменту отримання акту підписати його та надіслати виконавцю або заявити у письмовому вигляді мотивовані зауваження.

Згідно п. 9.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013. Як передбачено відповідним пунктом договору, у тому випадку, якщо жодна із сторін письмово не менш як за 30 календарних днів до закінчення дії договору на заявить іншій стороні про припинення його дії, даний договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Пунктом 10.3 договору визначено, що його додатками, що є його невідємними частинами, є: додаток №1 бланк замовлення на додаткові послуги; додаток №2 маркетинговий прас-лист.

Предметом спору у даній справі є виникнення у відповідача обовязку оплатити послуги за цим договором щодо викладки товарів в місцях для додаткового розміщення товару в магазинах виконавця у період з лютого по березень 2014 року, з липня по вересень 2014 року, у листопаді 2014 року та з лютого по квітень 2015 року, вартістю 16 000грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У поданому позові позивач посилається на надання ним у вищевказаний період маркетингових послуг відповідачу з викладки товару в місцях для додаткового розміщення товару, на оплату яких ним виставлені відповідачу рахунки (а.с.31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47), при цьому, акти надання послуг за вказані періоди датовані позивачем 18.10.2017 та підписані лише позивачем (а.с. 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48).

Між тим, доказів того, що відповідач такі послуги замовляв позивачем не надано.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, сторонами складено додаткову угоду №1, яка визначає план заходів стимулювання збуту у мережі магазинів «Континент» (а.с.27). Вказана угода підтверджує узгодження між сторонами надання послуг з додаткового місця викладки (стійка) у двох магазинах позивача за адресою вул. Я. Колоса, 10 та вул. Уборевича, 23 у період з 01.04.2013 по 31.12.2013. Ціна таких послуг на місяць узгоджена сторонами у розмірі 800грн за кожен магазин..

Однак, укладена сторонами угода регулює відносини сторін іншого періоду, ніж той, за який заявлені вимоги про стягнення коштів за послуги з викладки товарів в місцях для додаткового розміщення. Доказів замовлення відповідачем (у тому числі шляхом підписання додаткової угоди на інший період) послуг відповідного виду у спірний період - з лютого по березень 2014 року, з липня по вересень 2014 року, у листопаді 2014 року та з лютого по квітень 2015 року не надано.

Під час розгляду справи, відповідач заперечував факт замовлення відповідних послуг, а також вказував, що не отримував актів наданих послуг. Доказів направлення актів відповідачу, хоч ухвалою суду від 16.11.2017 суд вимагав надання таких доказів, позивачем до прийняття рішення у даній справі не надано. При цьому, при узгодженні розбіжностей до договору, сторонами за взаємною згодою виключили п.2.2.10, 2.2.11 договору, які передбачали можливість направлення відповідачу господарських документів за допомогою системи електронного обміну даними.

Як визначено ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, правовій природі якого відповідає укладений сторонами договір, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Проте, позивачем під час розгляду даної справи не надано суду доказів узгодження сторонами або замовлення позивачем послуг з викладки товару у місцях для додаткового розміщення у вказаний у актах період, а також надання у відповідний період таких послуг.

З урахуванням зазначеного, у відповідача не виникло обовязку оплатити такі послуги, тому суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір у даній справі, суд не застосовував позовну давність, про яку заявлено відповідачем з наступних підстав.

В силу ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 2,3 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даній справі судом не встановлено факту порушення субєктивного матеріального права позивача, на захист якого ним подано позов, у звязку з чим у позові має бути відмовлено з підстав його необґрунтованості, а не у звязку з пропущенням позовної давності (також див. п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні його позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 07.12.2017.

Суддя А.Р. Ейвазова