ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р.Справа № 923/664/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання: Іванов І.В.,

за участю представників сторін:

Від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

Від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства Фенікс-Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 18 вересня 2017 року

по справі № 923/664/17

за позовом Приватного підприємства Фенікс-Херсон

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Горностаївський райоагрохім

про стягнення 87095,72 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "Фенікс - Херсон" (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Горностаївський райагрохім" (відповідач) про стягнення заборгованості за надані за договором №1 від 01.03.2016 послуги з охорони в сумі 87095 грн. 72 коп., з яких 60879 грн. 95 коп. основного боргу, 8875 грн. 36 коп. пені, 6048 грн. 04 коп. штрафу, 9568 грн. 83 коп. інфляційних втрат, 1723 грн. 54 коп. 3% річних, нарахованих за невиконання відповідачем своїх зобовязань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 18 вересня 2017 року по справі № 923/664/17 (суддя Немченко Л.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Горностаївський райагрохім" на користь Приватного підприємства "Фенікс-Херсон" - 60879 грн. 95 коп. основного боргу та 1118 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що загальна сума заборгованості ТОВ ТД Горностаївський райагрохім перед ПП Фенікс-Херсон за надані згідно із договором № 1 від 01.03.2016 послуги з охорони становить 60879,95 грн. (399,47 грн. + 3398,42 грн. + 32618,32 грн. + 24463,74 = 60879,95 грн.). Оплата за надані послуги не пов'язана із складанням двосторонніх актів здачі-прийняття робіт, навпаки в п.4.4 договору сторони домовилися відсутність такого акту не підставою для несплати вартості послуг. Зазначену умову відповідач виконував.

За умовами договору оплата вартості послуг пов'язана з виставлення рахунку. В ході розгляду справи, позивач не зміг довести факти виставлення рахунків для оплати за травень, липень, серпень 2016 року. Суд із огляду на цей факт прийшов до висновку, що відсутність виставлення рахунків не звільняє Замовника від оплати послуг, розмір яких визначений за умовами договору. Доводи відповідача про наявність крадіжок 21.07.2016 року приладів з дощувальної техніки іноземного виробництва марки "Valley" на загальну суму 121 500 грн., суд до уваги не прийняв, оскільки вимога про стягнення збитків є предметом розгляду в межах окремого судового провадження.

Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних втрат, оскільки позивач не довів, з якого дня відповідач порушив його право на отримання грошових коштів, бо позивачем не були виставлені рахунки на оплату послуг, як це витікає із умов п.4.2 договору.

Не погоджуючись з даним рішенням, Приватне підприємство Фенікс-Херсон звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області в частині відмови у стягненні з ТОВ «ТД «Горностаївський райагрохім» на користь ПП «Фенікс-Херсон» пені, штрафів, інфляційних втрат, 3% річних від суми боргу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Скаржник вважає необґрунтованим висновок суду про те, що за умовами договору оплата вартості послуг повязана з виставленням рахунку, та відповідно, висновок про відсутність порушення відповідачем права позивача на отримання оплати за послуги з певної дати.

Так, відповідно до п.4.2 договору, оплата послуг за договором здійснюється згідно рахунків, наданих Охороною, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Охорони в наступному порядку:

- за період з 1 по 15 числа місяця - 16 числа поточного місяця;

- за період с 16 по 30 (31) числа місяця - до 02 числа наступного місяця.

Отже, умовами договору №1 прямо передбачено, що обовязок замовника оплатити надані послуги виникає з настанням певного числа місяця кожного місяця.

На думку апелянта, пункт 4.2 договору не передбачає, що виставлення рахунку є підставою для виникнення зобовязання відповідача оплатити надані послуги. Рахунок є лише документом, що містить платіжні реквізити, згідно із якими потрібно перерахувати кошти в якості оплати за надані послуги.

Банківські реквізити ПП «Фенікс-Херсон» були відомі відповідачеві, адже останній неодноразово оплачував позивачу надані послуги. Крім того, банківські реквізити позивача вказані в самому договорі.

Отже, за переконанням скаржника, ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку сплатити надані послуги.

Таким чином, наявність чи відсутність рахунків не впливала на обовязок та можливість здійснення відповідачем платежів у строки, погоджені сторонами в договору №1 від 01.03.16р.

Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що ненадання позивачем відповідачеві рахунків унеможливлює встановлення дати, з якої відповідач прострочив виконання грошового зобовязання.

Також скаржник зауважує, що місцевий господарський суд безпідставно залишив без задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на адвокатські послуги.

В письмових поясненнях до апеляційної скарги, що надійшли до суду 05.12.2017 року, скаржник додатково зазначає, що сторонами договору не погоджувалось відшкодування вартості викраденого майна за рахунок вартості наданих послуг, тому немає підстав здійснювати взаємозалік, при тому що вина охорони не доведена.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року призначено розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції, та доручено Господарському суду Херсонської області забезпечити проведення судового засідання у справі №923/664/17 в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

В судове засідання 05.12.2017 року з'явились представники позивача та відповідача, представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2016 між Приватним підприємством Фенікс-Херсон та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Горностаївський райагрохім було укладено договір № 1 про надання послуг охорони (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1 договору, ПП Фенікс-Херсон (Охорона) прийняло на себе зобовязання по наданню за вимогою ТОВ ТД Горностаївський райагрохім (Замовник) послуг з охорони майна, яке орендується Замовником і знаходиться на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області поблизу с. Новоєлизаветівка: машин дощувальних «Фрегат» ДМУ-Б 464 в кількості 10 од,

майна, яке орендується Замовником та знаходиться на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області поблизу с. Василівка: 3 машини дощувальні «Фрегат» ДМУ-Б 379, дві машини дощувальні «Фрегат» ДМУ-Б 409,

а також майна, яке належить Замовнику на праві власності і знаходиться на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області поблизу с. Василівка: машина дощувальна " Фрегат" ДМУ Б 409-57, зрошувальна система Reinke E 2065-G.

Факт прийняття позивачем під охорону належних відповідачеві дощувальних машин підтверджується актом прийняття-передачі Обєкту під охорону, підписаним 01.03.2016 повноважними представниками Замовника та Охорони, який є додатком № 2 до договору № 1 від 01.03.2016.

Як встановлено п. 4.1 договору, оплата за виконання договірних обовязків є договірною, її розрахунок визначається в Додатку 1 до договору, який підписується обома сторонами і є його невід'ємною частиною.

В додатку № 1 до договору № 1 від 01.03.2016, підписаному ПП Фенікс- Херсон та ТОВ ТД Горностаївський райагрохім 01.03.2016, сторони вказаного договору встановили, що вартість послуг з охорони Обєктів охорони складає 32106,00 грн. за один місяць.

В подальшому, шляхом підписання між Замовником та Охороною додатків № 1 до договору № 1 від 01.03.2016 в новій редакції, сторони вказаного договору змінювали вартість послуг з охорони:

- 23.05.2016 додаток № 1 до договору № 1 від 01.03.2016 було викладено в новій редакції, відповідно до якої вартість послуг з охорони Обєктів охорони складає 38298,00 грн. за один місяць;

- 11.07.2016 додаток № 1 до договору № 1 від 01.03.2016 було викладено в новій редакції, відповідно до якої вартість послуг з охорони Обєктів охорони складає 63198,00 грн. за один місяць;

Згідно із п. 2.2.2 договору, Замовник зобовязаний своєчасно, згідно розділу 4 цього Договору, здійснювати розрахунки з Охороною за надані охоронні послуги.

Як встановлено п. 4.2. договору, оплата послуг за договором здійснюється згідно рахунків, наданих Охороною, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Охорони в наступному порядку:

- за період з 1 по 15 числа місяця - 16 числа поточного місяця;

- за період с 16 по 30 (31) числа місяця - до 02 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 5.2 договору № 1 від 01.03.2016 дострокове розірвання договору може проводитись за письмовою згодою сторін, а також за ініціативи однієї із сторін з повідомленням іншої сторони не менш ніж за два дні.

Відповідно до п.4.4 договору облік наданих послуг відображається у актах виконаних робіт. Не підписання Замовником акту виконаних робіт не є підставою для несплати ним наданих Охороною послуг.

На виконання договору, позивачем надавались послуги з охорони обєктів відповідача, що вбачається з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а відповідач в свою чергу, частково оплатив надані послуги.

Посилаючись на наявну заборгованість відповідача за травень, липень та серпень 2016р., позивач звернувся до суду з відповідним позовом, нарахувавши на суму заборгованості пеню, штрафи, інфляційні втрати, 3% річних.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судовою колегією встановлено, що на виконання договору, позивачем надавались послуги з охорони обєктів відповідача, що вбачається з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Акти за березень, квітень, червень 2016 року підписані директорами обох сторін та скріплені печатками підприємств, акти за травень, липень, серпень 2016 року підписані з боку ПП «Фенікс-Херсон», з боку відповідача не підписані (а.с.85-90).

Судом встановлено, що договір з ініціативи Охорони було розірвано шляхом направлення відповідного повідомлення, яке було отримано Замовником 10.08.2016р.. З 13.08.2016 сторонами складено акт про зняття охорони обєктів відповідача.

В свою чергу, відповідачем частково сплачувались послуги, що підтверджується виписками по рахунку позивача, а саме сплачено 33504,20 грн. за травень 2016р., 19149 грн. за липень 2016р.

Доказів оплати послуг, наданих в інших місяцях, матеріали справи не містять.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначає, про наявність наступної заборгованості відповідача за період з 01.05.16-15.05.16 = 399,47 грн., за період 01.07.16-15.07.16 = 3398,42 грн., за період 16.07.16-31.07.16 = 32618,32 грн., 01.08.16-12.08.16 = 24463,74 грн.

Перевіривши розрахунок заборгованості відповідача за травень, липень, серпень 2016 року, судова колегія з ним погоджується. Вимог про стягнення заборгованості за надані послуги в інших місяцях позивачем не заявлено.

Як встановлено судом, оплата за надані послуги не пов'язана із складанням двосторонніх актів здачі-прийняття робіт, адже п.4.4 договору сторони домовилися, що не підписання Замовником акту виконаних робіт не є підставою для несплати ним наданих Охороною послуг.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача основного боргу в сумі 60879,95 грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтвердженою, та такою, що правомірно задоволена судом першої інстанції.

При цьому, доводи відповідача про крадіжку майна та необхідність компенсації вартості втраченого майна з вини позивача, судова колегія до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини можуть бути предметом окремого позову.

Крім того, матеріали справи не містять вироку суду, який набрав законної сили, в якому встановлений факт крадіжки майна відповідача з вини ПП «Фенікс-Херсон».

Разом з тим, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для стягнення неустойки у вигляді пені та штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з такого.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині місцевий господарський суд зазначив, що позивач не довів з якого дня відповідач порушив його право на отримання грошових коштів, оскільки позивачем не були виставлені рахунки на оплату послуг, як це витікає з умов п.4.2. договору.

Як зазначено вище, пунктом 4.2 договору сторони погодили порядок та строк оплати наданих послуг : оплата здійснюється згідно рахунків, наданих Охороною, за період з 1 по 15 числа місяця - 16 числа поточного місяця; - за період с 16 по 30 (31) числа місяця - до 02 числа наступного місяця.

Таким чином, сторони встановили конкретні строки оплати, які не залежать від надання рахунків замовником послуг, оскільки умовами договору №1 прямо передбачено, що обовязок замовника оплатити надані послуги виникає з настанням певного числа місяця кожного місяця.

Рахунок є лише документом, що містить платіжні реквізити, згідно із якими потрібно перерахувати кошти в якості оплати за надані послуги.

Отже, судова колегія зазначає, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку сплатити надані послуги в строки, погоджені сторонами в договору №1 від 01.03.16р.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 29.09.2009 року у справі №37/405.

Так, платіжні реквізити позивача містяться як у самому договорі, так й у додатках до нього. Крім того, означені реквізити були достеменно відомі відповідачеві, оскільки ним здійснювався переказ коштів на рахунок позивача за надані послуги з охорони обєктів відповідача, про що свідчать банківські виписки (а.с.27-30).

Крім того, строк оплати послуг за договором чітко визначено п.4.2. останнього, так оплата послуг за договором здійснюється згідно рахунків, наданих охороною, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок охорони в наступному порядку: за період з 1 по 15 числа місяця 16 числа поточного місяця; за період з 16 по 30 (31) числа місяця до 02 числа наступного місяця.

Таким чином, умовами договору сторони передбачили, що обовязок відповідача оплатити надані за договором послуги виникає з настанням певного числа кожного місяця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач прострочив виконання свого зобовязання, строк виконання якого встановлений договором, за що наступає відповідальність у вигляді штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено договором та чинним законодавством.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 548 ЦК України визначено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.ст.230, 231, 549 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Право на нарахування пені сторони узгодили п. 3.2.1. договору у відповідності до якого, у випадку несвоєчасної (неповної) оплати за послуги "охорони", "замовнику" нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми, що діє в період, коли нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу.

Крім того, у п.3.2.2. сторони погодили, що у випадку прострочення платежу більш ніж на 10 календарних днів, "замовник" також сплачує "виконавцю" штраф, у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Судовою колегією здійснено власний розрахунок пені та штрафу, нарахування яких здійснено за прострочені платежі:

3398,42 грн. (з 01.07.16-15.07.16), пеню розраховано за період з 19.07.2016 по 18.01.2017 (183 дні) = 501,53 грн., штраф становить 339,84 грн.,

32618,32 грн. (з 16.07.16-31.07.2016), пеню розраховано за період з 02.08.2016 по 01.02.2017 (183 дні) = 4761,25 грн., штраф становить 3261,83 грн.,

24463,74 грн. (з 01.08.2016-12.08.2016), пеню розраховано за період 17.08.16 по 16.02.2017 року (183 дні)= 3541,63 грн., штраф становить 2446,37 грн.

Отже, загальна сума пені складає 8804,41 грн., сума штраф у складає 6048,04 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком судової колегії, інфляційні втрати, нараховані на прострочені платежі, становлять 533,15 грн. + 5117,27 грн. + 3837,95 грн., що загалом складає 9488,37 грн.

Три відсотки річних, нараховані на прострочені платежі з урахуванням періоду заборгованості, складають 1706,65 грн. (101,27+934,55+670,83).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних, з прийняттям нового рішення в цій частині, про часткове задоволення позову.

Відповідно до нового рішення, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основна заборгованість в сумі 60879,95 грн., пеня у розмірі 8804,41 грн., штраф 6048,04 грн., інфляційні втрати в сумі 9488,37 грн.,3% річних в сумі 1706,65 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено про відшкодування витрат на послуги адвоката у розмірі 6000 грн. за договором про надання правової допомоги адвокатом від 14.07.2017 року, сплачених відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №6 від 15.09.2017 року (а.с.99-103)

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги адвокатом від 14.07.2017 року, згідно якого адвокат ОСОБА_3 зобовязується надати ПП «Фенікс-Херсон» правову допомогу для стягнення в судовому порядку з ТОВ «ТД «Горностаївський райоагрохім» заборгованості за надані послуги, пені, штрафі, інфляційних втрат, 3 відсотків річних від суми боргу в звязку із заборгованістю, що виникла в результаті невиконання ТОВ «ТД «Горностаївський райоагрохім» своїх зобовязань за договором про надання послуг охорони №1 від 01.03.2016 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію до прибуткового касового ордера №6 від 15.09.2017 року про оплату ПП «Фенікс-Херсон» 6000 грн. за договором про надання правової допомоги від 14.07.2017 року (а.с.99-103), а також апелянтом надано акт здачі-прийняття наданих послуг з надання правової допомоги адвокатом від 19.09.2017 року.

Згідно зазначеного акту, адвокат на виконання договору від 14.07.2017 року надав клієнту правову допомогу для стягнення в судовому порядку з ТОВ «ТД «Горностаївський райоагрохім» заборгованості за надані послуги, пені, штрафів, інфляційних втрат, 3 відсотків річних від суми боргу в звязку із заборгованістю, що виникла в результаті невиконання ТОВ «ТД «Горностаївський райоагрохім» своїх зобовязань за договором про надання послуг охорони №1 від 01.03.2016 року, зокрема, здійсним представництво клієнта в господарському суді Херсонської області під час розгляду ним справи №923/664/17 за позовом клієнта до ТОВ «ТД «Горностаївський райоагрохім».

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відшкодуванні адвокатських витрат, та зазначає, що договір укладено між ПП «Фенікс-Херсон» та адвокатом ОСОБА_3 14.07.2017 року, а позовну заяву подано до господарського суду Херсонської області 18.07.2017 року.

Ухвалою суду від 19.07.2017 року порушено справу, і присвоєно їй номер.

Таким чином, судова колегія зазначає, що позивач та адвокат при укладенні договору про надання правової допомоги від 14.07.2017 року не могли знати номер справи, в рамках якої адвокатом ОСОБА_3 надаються юридичні послуги, оскільки його ще не існувало, та відповідно не могли його вказати у договорі.

При цьому, судова колегія враховує, що спірний договір про надання послуг охорони №1 від 01.03.2016 року діяв з 01.03.2016 по 13.08.2016 року, заборгованість за договором стягується з 01.05.2016 року по 12.08.2016 року, в ході судового розгляду встановлено, що решта наданих послуг відповідачем сплачена.

Відповідно до протоколів судових засідань по справі №923/664/17, адвокат ОСОБА_3 приймав участь в судовому засіданні від 03.08.17р., 18.09.2017 року.

Таким чином, факт надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_3 саме в рамках справи №923/664/17 підтверджується належними та допустимими доказами у відповідності до приписів ст.ст. 32-34, 43 ГПК України. Участь у судовому процесі іншого представника позивача ОСОБА_1 не є підставою для відмови у стягненні адвокатських витрат судом.

Пунктом 6.5 вищевказаної Постанови Пленуму ВГСУ визначено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в результаті апеляційного розгляду справи позов задоволено на 99,80%, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3353,28 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, та 5988,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, ч.2 ст.103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Фенікс-Херсон задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 18 вересня 2017 року по справі № 923/664/17 скасувати частково, в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних та розподілу судових витрат.

Прийняти нове рішення, яким позов Приватного підприємства Фенікс-Херсон задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Горностаївський райоагрохім на користь Приватного підприємства Фенікс-Херсон 86927,42 грн., з яких основна заборгованість в сумі 60879,95 грн., пеня у розмірі 8804,41 грн., штраф 6048,04 грн., інфляційні втрати в сумі 9488,37 грн.,3% річних в сумі 1706,65 грн., 3353,28 грн. судового збору, 5988,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В решті позову відмовити.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2017 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева