ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 909/911/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Мирутенко О.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін:

представник прокуратури: ОСОБА_2 (довіреність № 05-1596 вих.17 від 01.12.17)

від відповідача: не зявилися;

розглянув апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області №05-1455вих-17 від 27.10.2017

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2016

про припинення провадження

у справі № 909/911/17, суддя Фанда О.М.,

за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області

до відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

про визнання незаконним та скасування підпункту 3.2 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 571 від 31.10.2013 року, яким квартиру АДРЕСА_1 ''А'' в м. Івано-Франківську переоформлено із службової в ордерну,

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017 припинено провадження у справі № 909/911/17 за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області до відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування підпункту 3.2 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 571 від 31.10.2013, яким квартиру АДРЕСА_2 ''А'' в м. Івано-Франківську переоформлено із службової в ордерну.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що за змістом позовних вимог позов подано на захист майнових прав на нерухоме майно-житлове приміщення(квартиру), що знаходилось в оперативному управлінні прокуратури Івано-Франківської області, проте з даним позовом звернувся перший заступник прокурора Івано-Франківської області як з представницьких функцій прокуратури, щодо захисту інтересів держави, покладених на неї Законом України "Про прокуратуру".

Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовує свій висновок ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.21 ГПК України, пунктом 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Івано-Франківської області просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017, а справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017 прийнята з порушенням норм процесуального права. Звертає увагу на те, що на суд покладено обовязок при вирішенні питання про відкриття провадження встановити субєктний склад спірних правовідносин та наявність у них достатніх підстав для звернення з позовом до суду. Вважає, що при винесенні ухвали про прийняття справи до провадження суд в повному обсязі не дослідив правосубєктність сторін та не встановив підстав для застосування положень ст. 62, 63 ГПК України.

В судове засідання зявився представник прокуратури.

Представник відповідача, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлені, а також враховуючи те, що його явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, а тому його неявку в судове засідання, суд розцінює як без поважних причин, і вважає за можливе провести розгляд справи за наявними в справі документами.

Представник прокурора в судовому засіданні 04.12.2017 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017, а справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представник прокуратури в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення без змін ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.09.2017 до господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява №05-1203вих-17 від 06.09.2017, з якою звернувся в якості позивача перший заступник прокурора Івано-Франківської області.

За змістом позовної заяви вбачається, що на захист порушеного права Прокуратури Івано-Франківської області, як титульного користувача нерухомим майном - житловим приміщенням - квартири за №162 по вул. Є.Коновальця, 124»А» в місті Івано-Франківську, (згідно Державної реєстрації прав на нерухоме майно, що перебуває в оперативному управлінні прокуратури Івано-Франківської області), звернувся перший заступник прокурора Івано-Франківської області, а не Прокуратура Івано-Франківської області як юридична особа.

Позовна заява містить обґрунтування факту порушення виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради майнових прав Прокуратури Івано-Франківської області як юридичної особи, проте із зазначеним позовом звернувся перший заступник прокурора Івано-Франківської області та зазначив себе позивачем. Право на звернення в статусі прокурора передбачено в порядку та з підстав в ст.29 ГПК України.

Отже, предметом даного судового розгляду є вимога першого заступника прокурора Івано-Франківської прокуратури (спірне майно-квартира зареєстрована на праві оперативного управління за Івано-Франківською прокуратурою) до органу місцевого самоврядування, про визнання недійсним та скасування п.п.3.2. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за №571 від 31.10.2013, яким житлове приміщення квартиру, переоформлено із службової в ордерну фізичній особі ОСОБА_3 ( членам її сімї) та житлових прав яких безпосередньо стосується цей спір.

Господарські суди вирішуючи питання про підвідомчість справ повинні враховувати вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" де визначено, що місцевим господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги ст.ст. 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3,4 ГК України та ст.12 ГПК України щодо предметної підсудності даного спору.

За змістом ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обовязками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство; 9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

За відсутності згаданих умов та коли склад учасників спору або правовідносин не відповідають статті 1 Господарського процесуального кодексу України, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з позовної заяви, позовні вимоги в даній справі спрямовані на захист прав щодо об'єкту нерухомого майна-квартири шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення з боку інших осіб, тобто, між учасниками спору існує спір про цивільне право за участі і фізичних осіб про їх право на житло, яке безпосередньо виникає з цього спору, що виключає його розгляд в господарському судочинстві.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

- захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

- інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, з наведеного вбачається, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження в разі, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України) (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, судом першої інстанції в мотивувальній частині ухвали наведені мотиви припинення провадження з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, що спір не підлягає вирішенню в господарському судочинстві при цьому не навів належним чином викладеної мотивації.

У відповідності до вимог п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що з урахуванням припису частини другої статті 104 ГПК не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Апеляційним судом встановлено, що поданий позов безпосередньо стосується суб'єктивного цивільного права (права на житло) та охоронюваних законом інтересів фізичних осіб, процесуальне становище яких у спірних правовідносинах, з урахуванням предмету спору, відповідно до ст.ст. 21, 22 ГПК України відповідає становищу відповідача в спорі.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що була чинною на момент звернення з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» розяснено, що якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Тобто, апеляційним судом встановлено, що субєктний склад відповідачів не відповідає приписам ст.ст. 1, 12 ГПК України, що має значення для вирішення питання підвідомчості цього спору господарським судам.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України підлягає припиненню, якщо: спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, господарський суд першої інстанції правильно припинив провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, проте не навівши належних мотивів, які додатково обгрунтовані апеляційним судом.

Апеляційний суд, виходячи з оцінки наявних обставин вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги першого заступника прокурора Івано-Франківської області та скасування ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд вирішив залишити судовий збір за апелянтом.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 99, 101, 103, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.2017 в справ за №909/911/17 про припинення провадження залишити без змін.

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: О.Л. Мирутенко

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2017