ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 905/98/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіПопікової О.В.,
суддів:Євсікова О.О., Кролевець О.А.,
за участю представників:
від позивача:не з'явився (повідомлено належно),
від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:не з'явився (повідомлено належно), Мельник М.А. (адвокат), дов. №Ц/3-04/202-17 від 06.12.2017р. не з'явився (повідомлено належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"
на рішенняГосподарського суду Донецької області від 17.05.2017
та на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 19.09.2017
у справі№905/98/17 Господарського суду Донецької області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Донецьксталь"-металургійний завод"
до1.Державного підприємства "Донецька залізниця"; 2.Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивачаПриватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"
простягнення 33650,96 грн.
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Донецьксталь"-металургійний завод" (далі - ПрАТ "Донецьксталь"-металургійний завод", Товариство, Завод, вантажовласник) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Донецька залізниця" (далі - ДП "Донецька залізниця") та Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця", виконавець, перевізник, залізниця) про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 33650,96 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.05.2017 (суддя Паляниця Ю.О.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.09.2017 (головуючий суддя Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Радіонова О.О.), позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача-2 на користь ПрАТ "Донецьксталь"-металургійний завод" вартість недостачі вантажу в розмірі 28134,80 грн., в іншій частині позову відмовлено. Відмовлено у задоволенні позову до відповідача-1.

Рішення місцевого суду та постанова апеляційної інстанції обґрунтовані приписами статей 909, 917, 920, 924, 1166 Цивільного кодексу України, статей 307, 314 Господарського кодексу України, статей 12, 23 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 24, 110, 113, 114, 115, 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМ України від 06.04.1998р. №457 (далі - Статут залізниць України), та статей 43, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням яких суди дійшли висновку про доведеність допустимими доказами (комерційними актами) вини перевізника у виникненні нестачі вантажу в сумі 28134,80 грн., оскільки спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, про наявність вільних місць у вагонах залізницею зазначено не було, а згідно відомостей, вміщених у комерційних актах, вагони у технічному відношенні справні, тобто нестача вантажу виникла під час перевезення, що виключає вину вантажовідправника.

Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач-2 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статей 31, 32, 111 Статуту залізниць України, наголошуючи на відсутності вини залізниці у втраті вантажу, оскільки згідно комерційних актів перевізник подав під навантаження технічно справні вагони, протікання вантажу мало місце під час перевезення, так як поглиблення мають діаметральний характер та на хребтовій балці і колійних парах є залишки вантажу, тоді як вантажовідправник (третя особа) не визначив (або помилково визначив) придатність вагонів до перевезення вантажу в комерційному відношенні, внаслідок чого залізниця звільняється від відповідальності за втрату вантажу, якщо така втрата відбулася внаслідок завантаження у непідготовлений вагон. При цьому питання солідарної відповідальності вантажовідправника судами не розглядалося.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача-2, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 30.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостил Груп" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Донецьксталь"-металургійний завод" (далі - покупець) укладено договір поставки №, за умовами п.п.1.1, 1.2 постачальник зобов'язується передати у власність покупця залізорудні обкотиші (далі - товар) виробництва Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо- збагачувальний комбінат", а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених договором та специфікаціями до нього. Детальна інформація про кількість та якість товару міститься в специфікаціях. Специфікації на товар, оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін, складають невід'ємну частину даного договору. За згодою сторін у специфікаціях можуть бути вказані додаткові відомості про товар, а також інші умови виникнення та виконання зобов'язань за договором.

24.12.2015р. між ПАТ "Українська залізниця" та ПрАТ "Донецьксталь"-металургійний завод" укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №/ДФ/20029, предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1).

Місцевим та апеляційним господарськими судами також встановлено, що зі станції відправлення Терни Придніпровської залізниці до станції призначення Мушкетово Донецької залізниці ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - вантажовідправник) здійснено відправлення вантажу - обкотиші залізорудні на адресу Заводу (вантажоодержувач) за залізничними накладними: №46698908 від 27.10.2016р.; №46698866 від 27.10.2016р.; №46698882 від 27.10.2016р.; №46912754 від 02.11.2016р.

Згідно даних накладної №46698908 вага у вагоні: брутто - не вказано, тара - 22450кг, нетто - 69400кг; за накладною №46698866 вага у вагоні: брутто - не вказано, тара - 21950кг, нетто - 69400кг; за накладною №46698882 вага у вагоні: брутто - не вказано, тара - 23600кг, нетто - 69700кг; за накладною №46698908 вага у вагоні: брутто - не вказано, тара - 23650кг, нетто - 69600кг; за накладною №46912754 вага у вагоні: брутто - не вказано, тара - 22950кг, нетто - 69700кг. Маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (150т).

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Мушкетово Донецької залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України було проведено контрольне переважування вагонів на 200-тонних тензометричних вагах та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладних.

Під час контрольного переважування вагонів з вантажем було встановлено: вагон №62073473: брутто - 85150кг, тара - 22450кг, нетто - 62700кг, що менше на 6700кг; вагон №53118329: брутто - 88800кг, тара - 21950кг, нетто - 66850кг, що менше на 2550кг; вагон №59196246: брутто - 90000кг, тара - 23600кг, нетто - 66400кг, що менше на 3300кг; вагон №62152145: брутто - 90900кг, тара - 23650кг, нетто - 67250кг, що менше на 2350кг; вагон №53105508: брутто - 89650кг, тара - 22950кг, нетто - 66700кг, що менше документу на 3000кг, у зв'язку з чим, було складено комерційні акти.

Так у комерційному акті №БК443505/76 від 31.10.2016р. (вагон №62073473) зазначено, що при візуальному огляді виявлено: погрузка нижче бортів 400- 500мм, горбоподібне, откосами, наявне поглиблення над 5-6 люками ліворуч 1200х1000х1000мм, на хребтових балках видні сліди просипання вантажу. Під 5-6 люками відсутнє армування, про що складено акт ГУ-106. Технічно вагон справний.

У комерційному акті №БК443506/77 від 31.10.2016р. (вагон №53118329) зазначено, що при візуальному огляді виявлено: погрузка нижче бортів 400- 500мм, горбоподібне, откосами, наявне поглиблення над 4 люком посередині 800х800х800мм, на хребтових балках видно сліди просипання вантажу. Під 4 люком наявний зазор 20х400мм, про що складено акт ГУ-106. Технічно вагон справний.

У комерційному акті №БК443507/78 від 31.10.2016р. (вагон №59196246) зазначено, що при візуальному огляді виявлено: погрузка нижче бортів 400- 500мм, горбоподібне, откосами, наявне поглиблення над 2- 3 люками посередині 800х800х800мм, на хребтових балках видно сліди просипання вантажу. Під 2-3 люками наявний проміжок 15х250мм, про що складено акт ГУ-106. Технічно вагон справний.

У комерційному акті №БК443508/79 від 01.11.2016р. (вагон №62152145) зазначено, що при візуальному огляді виявлено: погрузка нижче бортів 400- 500мм, горбоподібне, откоси, наявне поглиблення над 2- 3 люками праворуч 1000х800х800мм, на хребтових балках видно сліди просипання вантажу. Під 2-3 люками відсутнє армування, про що складено акт ГУ-106. Технічно вагон справний.

У комерційному акті №БК443509/80 від 06.11.2016р. (вагон №53105508) зазначено, що при візуальному огляді виявлено: погрузка нижче бортів 500- 700мм, нерівномірне, горбоподібне, праворуч над 1- 2 люками воронка 1000х1000х600мм, нещільне прилягання люків до поперечної балки, зазор 200х20мм, ущільнений ганчір'ям, течі вантажу немає. Складено акт ГУ-106. Технічно вагон справний.

Зазначені акти підписані начальником станції, комерційним агентом та вантажоодержувачем.

Спір між сторонами виник у зв'язку з тим, що, на думку вантажовласника, перевізник повинен нести відповідальність у розмірі вартості недостачі вантажу, яка виникла у зв'язку з протіканням вантажу з вагонів під час його перевезення залізницею.

В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність допустимими доказами (комерційними актами від 31.10.2016 №№БК443505/76; БК443506/77; БК443507/78, від 01.11.2016 №БК443508/79 та від 06.11.2016 №БК443509/80) вини відповідача-2, як фактичного перевізника за договором №/ДФ/20029 від 24.12.2015, у виникненні нестачі вантажу в сумі 28134,80 грн., оскільки спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, про наявність вільних місць у вагонах залізницею зазначено не було, тоді як згідно відомостей, вміщених у комерційних актах, вагони у технічному відношенні справні, а наявність поглиблень у навантаженні (воронок) свідчить про втрату частини вантажу під час перевезення, що виключає вину вантажовідправника.

Колегія суддів погоджується з висновками судів з огляду на таке.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.1 статті 12 та ч.1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України. Перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Розмір такої шкоди в даному випадку складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно приписів 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п.10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Відповідно до ч.3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду при перевезенні вантажу а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За змістом статті 31 Статуту залізниць України та п.п.5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, а при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Згідно з ч.3 статті 32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Пунктом 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу визначено, що перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Згідно з ч.3 статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Як зазначено в п.п.3.8, 3.9 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002р., відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця. Відповідно до ст.31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитися від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталася внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу. Прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Враховуючи приписи статей 909, 917, 920, 924, 1166 Цивільного кодексу України, статей 307, 314 Господарського кодексу України, статей 12, 23 Закону України "Про залізничний транспорт", статей 24, 110, 113, 114, 115, 129 Статуту залізниць України та статей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, про наявність вільних місць у вагонах залізницею зазначено не було, а згідно відомостей, які містяться в комерційних актах, вагони у технічному відношенні справні, тоді як наявність поглиблень у навантаженні (воронок) переконливо свідчить про втрату частини вантажу саме під час перевезення, що виключає вину вантажовідправника.

Отже судами попередніх інстанцій на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі допустимих доказів достеменно встановлено та скаржником не спростовано доведеність втрати частини вантажу з вини залізниці в період його перевезення, що свідчить про наявність підстав покладання на порушника відповідальності у вигляді відшкодування вартості недостачі вантажу, належного позивачу.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на приписи статей 31, 32, 111 Статуту залізниць України в обґрунтування своїх доводів про те, що перевізник подав під навантаження технічно справні вагони, протікання вантажу мало місце під час перевезення, так як поглиблення мають діаметральний характер та на хребтовій балці і колійних парах є залишки вантажу, а вантажовідправник (третя особа) не визначив (або помилково визначив) придатність вагонів до перевезення вантажу в комерційному відношенні та завантажив непідготовлені вагони, оскільки, по-перше, вказані суперечливі доводи мають характер припущень з огляду на прийняття вантажу до перевезення залізницею без зауважень у технічно справних вагонах.

По-друге, за змістом пп.2 п."е" статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). При цьому касаційна інстанція враховує, що з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та скаржником не доведено настання передбачених цією нормою підстав для звільнення залізниці від відповідальності за втрату вантажу, оскільки доказів завантаження вантажу відправником (третьою особою) у непідготовлений або несправний вагон, який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція), матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Відповідно до ч.2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з ч.1 статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Колегія суддів враховує, що перевіривши розрахунок, здійснений місцевим господарським судом з урахуванням норми природної втрати 1% маси вантажу на підставі поданих третьою особою відомостей, довідки щодо вартості вантажу, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що поданий розрахунок є арифметично вірним та стягненню з відповідача-2 підлягає вартість недостачі вантажу у розмірі 28134,80 грн. При цьому судами прийнято до уваги, що спірні перевезення відбулися на підставі договору №/ДФ/20029 від 24.12.2015р., укладеного між ПрАТ "Донецьксталь"-металургійний завод" та ПАТ "Українська залізниця", яке і є фактичним перевізником у спірних правовідносинах.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що залізниця повинна нести матеріальну відповідальність у розмірі вартості недостачі вантажу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно приписів п.1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо часткового задоволення позову та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних рішення і постанови відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117-1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 17.05.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі №905/98/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець