Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"14" грудня 2017 р. № 927/1130/17

Суддя Фетисова І.А., розглянувши матеріали позовної заяви № 447 від 14.12.17

Позивач: Чернігівська міська рада, , вул. Магістратська 7, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Чернігівоблбуд", , вул. Музейна, 2, м. Чернігів,14000

Предмет спору: про зобов"язання передати в комунальну власність територіальної громади м. Чернігів другий під'їзд гуртожитку

ВСТАНОВИВ:

Підстави повернення позовної заяви можна додавати натисканням Ctrl+Alt+[1...0], де [1...0] - відповідні п.п.1...10 статті 63 ГПК України.

Чернігівською міською радою подано позов до Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" про зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" передати на безкомпенсаційній основі в комунальну власність територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради другий під'їзд гуртожитку (к.к. з 55 по 108) за адресою м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 120 разом з об'єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей гуртожиток за актом приймання-передачі.

По тексту позовної заяви позивач зазначає що даний позов є немайновим, мотивуючи наступним . Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, суб'єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. В даному випадку, як зазначено позивачем, об'єктом позову є зобов'язання відповідача вчинити певні дії на користь позивача, обов'язок по вчиненню таких дій покладений на відповідача ОСОБА_1 України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" і такий обов'язок не піддається грошовій оцінці. Окрім того, зазначає, що позивач не ставить на меті набуття права власності на майно територіальною громадою, а виключно вчиняє дії згідно п.4 ч.1 ст.5 Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" з метою реалізації прав мешканців гуртожитків на приватизацію житлових приміщень.

ОСОБА_1 України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Частиною 3 статті 1 ОСОБА_1 України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що сфера дії цього ОСОБА_1 поширюється на гуртожитки, що є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

При цьому, приписами ч.1 ст.4 ОСОБА_1 визначено, що реалізація мешканцями гуртожитку права на житло шляхом приватизації жилих приміщень у гуртожитках, а саме громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього ОСОБА_1, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього ОСОБА_1 за рішенням місцевої ради.

Механізм набуття таких об'єктів нерухомості як гуртожитки територіальними громадами , визначений у ст. 14 "Особливості передачі гуртожитків у власність територіальних громад" ОСОБА_1, в т.ч. визначено, що гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього ОСОБА_1 в один із таких способів: 1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

Приписами ст. 25- 1 ОСОБА_1 встановлено судовий порядок вирішення спорів щодо забезпечення майнових прав територіальних громад та власників гуртожитків, а саме у ч.1 спори, повязані з порушенням майнових прав територіальних громад та власників гуртожитків, на які поширюється дія цього ОСОБА_1, незалежно від форми власності розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати (за згодою сторін) досудовий (договірний) розгляд, що здійснюється відповідно до законодавства у ч. 2. спори про порушення майнових прав територіальних громад розглядаються судами за позовами органів місцевого самоврядування.

Таким чином, передача в будь-який спосіб визначений ст. 14 ОСОБА_1 гуртожитку передбачає набуття у власність територіальної громади такого об'єкту для подальшої реалізації мешканцями прав приватизації.

З огляду на такі висновки, суд не погоджується з мотивами визначення позивачем спору як немайнового, а тому заявлений спір судом визнається майновим.

Відповідно до ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 54 ГПК України саме позивачем визначається ціна позову та зміст позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 року № 7, ст. 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 ОСОБА_1 України «Про судовий збір».

Положеннями п. 2.2.1 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року № 7 передбачено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Як визначено пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 ОСОБА_1 України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставки судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 ОСОБА_1 України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1378 гривень.

Отже, у поданій позовній заяві заявлено вимогу майнового характеру, а тому судовий збір з позовних вимог про передачу на безкомпенсаційній основі в комунальну власність територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради другий під'їзд гуртожитку (к.к. з 55 по 108) за адресою м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 120 разом з об'єктами інженерної інфраструктури, що обслуговують цей гуртожиток за актом приймання-передачі майна визначається з урахуванням вартості майна, як об'єкту набуття позивачем - тобто вимоги зі спору майнового характеру.

Тобто, саме з суми вартості майна відповідно до ст. 4 ОСОБА_1 України «Про судовий збір» відповідачем має бути обрахований та сплачений судовій збір.

Однак, зі змісту прохальної частини позовної заяви не вбачається визначення відповідачем вартісних показників об'єкта майна.

За приписами процесуального законодавства у суду відсутнє право визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статей 54 і 55 ГПК України такий обов'язок покладається виключно на позивача, чого останнім зроблено не було.

Пленум Вищого господарського суду України у п.2.7 постанови №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розяснює: Одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір.

Якщо позивачем не зазначена вартість спірного майна та/або не подано доказів в обґрунтування цієї вартості, то позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 3 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України."

А тому, подане позивачем платіжне доручення № 8600/209 від 28.11.2017 про сплату судового збору в сумі 1600 грн. не може бути прийнята судом на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

При цьому, позивачу роз'яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачу.

Додаток на 45 арк.

Суддя Фетисова І.А.