КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа№ 910/11266/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 28.11.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" на рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2017

по справі №910/11266/17 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД"

до 1) публічного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ";

2) товариства з обмеженою відповідальністю "ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА"

3) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - дочірнього підприємства "Ексімп - Полтава"

про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі №910/11266/17 у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" до публічного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ", товариства з обмеженою відповідальністю "ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2017 по справі №910/11266/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" та зняти арешт з майна.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В, суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" прийнято до провадження та справу №910/11266/17 призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає подану позивачем апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Відповідач-3 просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану позивачем апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники ПАТ "Компанія "РАЙЗ", ТОВ "ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА", Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ДП "Ексімп - Полтава" у судові засідання суду апеляційної інстанції не з'явились. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представника ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД", колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки сторони про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Участь представників ПАТ "Компанія "РАЙЗ", ТОВ "ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА", Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ДП "Ексімп - Полтава", що не з'явилися, у судовому засіданні 28.11.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції на розгляді у господарському суді міста Києва перебувала справа № 910/5305/15-г за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дікманн Сідс Україна» до публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» про стягнення 19 280 841, 92 грн.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року у справі № 910/5305/15-г позов задовольнити частково. Стягнуто з ПАТ «Компанія «Райз» на користь ТОВ «Дікманн Сідс Україна» 18 719 264 (вісімнадцять мільйонів сімсот дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн. основного боргу та 70 951 (сімдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят одну) грн. 46 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто товариству з обмеженою відповідальністю «Дікманн Сідс Україна» 312 536 (триста дванадцять тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 82 коп. судового збору.

На виконання рішення суду від 27.04.2015 року у справі № 910/5305/15-г господарським судом міста Києва 13.05.2015 року видано судовий наказ.

Постановою Київського апеляційного господарського суду 16.06.2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Компанія "Райз" на рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року по справі № 910/5305/15-г залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року - без змін.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2015 року між публічним акціонерним товариством "Компанія "РАЙЗ" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість транспортних засобів.

Відповідно до п.4.2 договору продавець зобов'язався передати по акту прийому-передачі покупцю товар та документи на нього (реєстраційні документи для поставки на облік в органах ДАІ, довідку - рахунок на транспортний засіб), після надходження платежу на поточний рахунок продавця.

Разом з передачею товару сторони підписують акт приймання-передачі товару. (п.4.4 договору)

Згідно з п.6.1 договору право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року публічне акціонерне товариство "Компанія "РАЙЗ" передало, а товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" в свою чергу прийняло транспортні засоби, на загальну суму 159 531 878,60 грн. зокрема, автомобіль "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 147569 грн. 00 коп., що підтверджується актом приймання-передачі №5 від 31.10.2015 року.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що додана до матеріалів справи копія акта приймання-передачі №5 від 31.10.2015 року не відображає та не містить повний перелік транспортних засобів, що були передані публічним акціонерним товариством "Компанія "РАЙЗ" товариству з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД", а містить лише першу та останні дві сторінки.

Вимоги суду апеляційної інстанції про необхідність надання Київському апеляційному господарському оригінали для огляду в судовому засіданні: договору купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015, акту приймання-передачі №5 від 31.10.2015 до договору купівлі продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015, та договору оренди транспортних засобів №11/15-19 від 01.11.2015, скаржник не виконав. Оригіналів вказаних документів для огляду суду не надав.

Крім того, 01.11.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" (орендодавець) та дочірнім підприємством "Ексімп - Полтава" (орендар) було укладено договір оренди транспортних засобів №11/15-19, зокрема, транспортного засобу "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу №910/5305/15-г, виданого господарським судом міста Києва, відкрито виконавче провадження №49881496 про стягнення з публічного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА" 18719364 грн. основного боргу та 70951 грн. 46 коп. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.03.2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику публічному акціонерному товариству "Компанія "РАЙЗ".

16.05.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук транспортні засоби в кількості 35 одиниць згідно з відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 року №31/6134, що належать боржнику публічному акціонерному товариству "Компанія "РАЙЗ".

08.06.2017 року інспектором СРПП №2 Волочиського ВиМ складено протокол огляду та затримання транспортного засобу "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, позивач вказує, що з моменту підписання між сторонами акту приймання-передачі вказаний транспортний засіб вибув з власності відповідача-1 та перейшов у власність позивача, а тому накладення арешту на вказаний транспортний засіб Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України обмежує власника у здійсненні права власності. За таких обставин, позивач, просив зняти арешт з належного на праві власності ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" автомобіля марки "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Однак, з такими доводами позивача колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Проте, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.

Закон України "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Натомість, позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було подано доказів на підтвердження здійснення державної реєстрації транспортного засобу Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" протягом 10 діб після укладання договору купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року з ПАТ "Компанія "РАЙЗ" відповідно до вимог чинного законодавства України. Про відсутність державної реєстрації спірного автомобіля не заперечив і сам представник скаржника.

Більше того, як вірно зазначив суд першої інстанції та вбачається з інформації Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України №31/6134 від 26.04.2017 року, власником автомобіля "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, є саме ПАТ "Компанія "РАЙЗ", що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ №034993.

Колегія суддів апеляційного господарського суду критично відноситься до доводів скаржника щодо нездійснення державної реєстрації транспортного засобу Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ТОВ "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" протягом 10 діб після укладання договору купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року у зв'язку з економією грошових коштів. На переконання колегії суддів, вказані обставини не є тими поважними причинами, з якими закон пов'язує неможливість вчинення державної реєстрації транспортного засобу у строк більше ніж два роки з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Так, згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, у відповідності до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Скаржник, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності, визнаного державою у встановленому законом порядку. При цьому, договір купівлі-продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 не містить відмітки, чи будь-яке інше посилання на те, що останній оформлений безпосередньо в сервісному центрі МВС у присутності адміністратора такого органу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. (стаття 56 Закону)

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту зазначеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Як зазначалось вище на підставі наказу від 13.05.2015 року №910/5305/15-г, виданого господарським судом міста Києва, відкрито виконавче провадження №49881496 про стягнення з публічного акціонерного товариства "Компанія "РАЙЗ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА" 18719364 грн. основного боргу та 70951 грн. 46 коп. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.03.2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПАТ "Компанія "РАЙЗ".

16.05.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук транспортні засоби в кількості 35 одиниць згідно з відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 року №31/6134, що належать боржнику ПАТ "Компанія "РАЙЗ".

08.06.2017 року інспектором СРПП №2 Волочиського ВиМ складено протокол огляду та затримання транспортного засобу "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль "Renault Logan Van", 2011 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстровано саме за ПАТ "Компанія "РАЙЗ", що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ №034993, беручи до уваги винесення постанови старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ПАТ "Компанія "РАЙЗ", та постанови про розшук майна боржника, на підставі яких й було складено протокол огляду та затримання вказаного транспортного засобу, на переконання колегії суддів, державним виконавцем були вчинені дії у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому, місцевим господарським судом правомірно було відмовлено позивачу у задоволенні позову про зняття арешту з майна.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД" на рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року у справі № 910/11266/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року у справі № 910/11266/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/11266/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова