ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 911/2751/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Клавдіївського сільського споживчого товариства

до ОСОБА_1 селищної ради

про визнання права власності на майно за набувальною давністю

за участю представників сторін:

позивач 1) ОСОБА_2, голова правління;

2) ОСОБА_3, предст. за дор. № 4 від 15.09.2017;

відповідач ОСОБА_4, предст. за дов. від 17.02.2017 № 01-12-118;

третя особа ОСОБА_5, голова ліквідаційної комісії.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Клавдіївського сільського споживчого товариства (позивач) до ОСОБА_1 селищної ради (відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на нежитлове приміщення адмінбудівлі перукарні, загальною площею 99,1 кв. м, яке розташоване по вулиці Центральна, 10, в смт Клавдієво Бородянського району Київської області та на нежитлове приміщення магазину-перукарні, загальною площею 156,1 кв. м, яке розташоване по вулиці Центральна, 10б, в смт Клавдієво Бородянського району Київської області.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що у звязку з реорганізацією Бородянського районного споживчого товариства у Бородянську районну спілку споживчих товариств, та створенням Клавдієвського сільського споживчого товариства із самостійних балансом, на підставі авізо № 3 від 25.01.1989 Бородянське РСТ передало зі свого балансу на баланс створеного Клавдієвського ССТ основні засоби згідно інвентаризації.

Зважаючи на те, що позивач протягом 28 років добросовісно володіє та користується нерухомим майном, несе необхідні затрати на його утримання, на думку останнього, він має право на оформлення права власності в порядку ст. 344 УК України за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення адмінбудівлі перукарні, загальною площею 99,1 кв.м., розташованої по вул. Центральна, 10 в смт Клавдієво Бородянського району та нежитлове приміщення магазину перукарні, загальною площею 156,1 кв.м., розташованої по вул. Центральна, 10б в смт Клавдієво Бородянського району.

Звертаючись до суду з позовом та зазначаючи в якості відповідача - ОСОБА_1 селищну раду, позивач вказує на те, що попередній власник майна Бородянська районна спілка споживчих товариств є ліквідованою та не здійснює господарської діяльності, а тому у відповідності до ст. 344 ЦК відповідачем має бути орган місцевого самоврядування.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.09.2017 було порушено провадження по справі №911/2751/17 та призначено до розгляду 23.10.2017.

В судовому засіданні 23.10.2017 було оголошено перерву до 13.11.2017.

13.11.2017 на адресу суду від представників сторін надійшли додаткові документи, які долучено до матеріалів справи.

Також відповідачем через канцелярію суду (вх. номер 24172) були подані письмові заперечення з приводу заявленого позову, відповідно до яких останній вказує на безпідставність посилань позивача на авізо стосовно передачі нерухомого майна, оскільки остання лише засвідчує здійснення розрахункових операцій та не може бути доказом факту перебування майна у володінні позивача.

На підставі ухвали суду від 13.11.2017 було продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 04.12.2017.

Також згідно ухвали від 13.11.2017 було вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бородянську районну спілку споживчих товариств та зобовязано останню надати в наступне судове засідання власні письмові пояснення з приводу заявленого позову.

04.12.2017 присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали подані раніше вимоги та заперечення.

Присутня в судовому засіданні третя особа письмових пояснень з приводу заявленого позову, на вимогу суду, не надала.

Враховуючи те, що дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, яких достатньо для обєктивного вирішення спору по суті, судом закінчено, а також зважаючи на приписи статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи, суд, керуючись нормами статті 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 04.12.2017 оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Відповідно до постанови конференції споживчої кооперації Бородянського району Київської області від 6 грудня 1988 року з 1 січня 1989 року була організована Бородянська районна спілка споживчих товариств, до складу якої увійшли чотири сільських товариств а саме: Бородянське, Клавдієвське, Немішаєвське і Тетерівське.

Постановою правління Бородянського районного споживчого товариства за №188 від 15 листопада 1988 року з 1 січня 1989 року створено Клавдіївське сільське споживче товариство із самостійним балансом, що мало діяти на принципах повного господарського розрахунку і самофінансування та обслуговувати десять населених пунктів Бородянського району.

З урахуванням викладеного, на підставі авізо №3 від 25 січня 1989 року Бородянське районне споживче товариство передало зі свого балансу на баланс створеного Клавдіївського сільського споживчого товариства основні засоби згідно описів інвентаризації на загальну суму 613742, 65 крб., про що позивач надав суду ксерокопії зазначених постанов, авізо і актів інвентаризації матеріальних цінностей.

Як далі зазначає позивач, з дня своєї організації, як юридична особа і структурний підрозділ Бородянської районної спілки споживчих товариств, Клавдіївське сільське споживче товариство було наділене основними засобами, необхідними для діяльності. Таким майном стали: нежитлове приміщення адмінбудівлі- перукарні загальною площею 99,1 кв. м та приміщення магазину- перукарні загальною площею 156,1 кв.м , розташовані з адресою смт. Клавдієво - Тарасове, вул Леніна, 10, 10б Бородянського району Київської області.

До складу нежитлового приміщення адмінбудівлі- перукарні входили на даний час приміщення коридору 1-1 площею 8,2 кв.м., бухгалтерії 1-2 площею - 13,1 кв. м, кабінету керівника 1-3 площею - 14,6 кв. м , кабінету 1-4 площею - 17,1 кв. м, санвузла 1-5 площею - 1,5 кв. м.; коридору 2-1 площею - 7,2 кв.м, перукарні 2-2 площею - 19,1 кв.м. До складу приміщення магазину - перукарні входили і входять на даний час приміщення коридору 1-1 площею - 3,4 кв. м, торгового залу площею - 56,4 кв. м., складу 1-8 площею - 10,0 кв.м., коридору 1-9 площею - 9,1 кв.м, туалету 1-10 площею - 1,2 кв.м , перукарні 2-1 площею - 24, 7 кв. м, перукарні 2-2 площею - 11, 0 кв.м , коридору І площею - 2,9 кв. м.

Однак, зі слів позивача, при передачі зазначених обєктів з балансу Бородянського РСТ на баланс створеного Клавдіївського сільського споживчого товариства, останньому не передавались правовстановлюючі документи на приміщення адмінбудівлі-перукарні та приміщення магазину перукарні.

Разом з тим, зважаючи на довгострокове потягом 28 років фактичного безперервного відкритого володіння та користування нерухомим майном, на думку позивача, у нього виникло право власності на вказане нерухоме майно (набувальна давність) на підставі статті 344 Цивільного кодексу України.

Як зазначалось вище, у відзиві на позов, відповідач вказує на те, що заявлені в позові обставини не є підставою для визнання за Клавдіївським сільським споживчим товариством права власності за набувальною давністю, а лише свідчать про перебування майна в користуванні позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, а також частини четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, суд повинен мати на увазі, що фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 Цивільного кодексу України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 р. №911/130/14 3-87гс15.

Як вбачається з матеріалів справи та про що зазначалось вище, спірне майно, на яке Клавдіївське сільське споживче товариство просить визнати право власності за набувальною давністю, знаходиться в користуванні позивача та перейшло в його оперативне управління шляхом передачі Бородянським районним споживчим товариством зі свого балансу на баланс створеного Клавдіївського сільського споживчого товариства згідно описів інвентаризації.

Тобто, вказане дає підстави стверджувати, що нерухоме майно знаходиться в користуванні позивача на законних підставах та відносно зазначеного майна позивач є добросовісним користувачем, якому достеменно відомо, що вказане майно із власності Бородянського районного споживчого товариства не вибувало.

Відповідно до ч. 1 ст. 32, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Тобто, в даному випадку саме позивач має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність тих підстав та обовязкових елементів, з урахуванням норм ст. 344 ЦК України, для визнання за ним права власності на спірне за набувальною давністю, підстав для задоволення позовних вимог немає.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим добросовісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Вказуючи в якості відповідача ОСОБА_1 селищну ради, як орган місцевого самоврядування, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, позивач посилається на те, що попередній власник Бородянська районна спілка споживчих товариства припинила свою діяльність в 2008 році, а тому і відсутній правонаступник майнових прав Бородянської районної спілки споживчих товариств.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом було здійснено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що Бородянська районна спілка споживчих товариств перебуває в стані припинення, проте запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи в Єдиному державному реєстрі відсутній, а тому вказана юридична особа не ліквідована.

Беручи до уваги той факт, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, суд зазначає, що саме Бородянська районна спілка споживчих товариств має бути відповідачем у даному спорі. Однак, зважаючи на те, що у відповідності до приписів ст. 24 ГПК України, позивач згоди на заміну первісного відповідача належним відповідачем не надав, справа розглядається в тому складі сторін, як було заявлено позивачем.

Таким чином, оскільки відповідачем прав позивача не порушено, в задоволенні позовних вимог Клавдіївського сільського споживчого товариства до ОСОБА_1 селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити також і з даної підстави.

Оцінюючи подані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги Клавдіївського сільського споживчого товариства необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим останні задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дата підписання повного тексту рішення 12.12.2017

Суддя О.В. Щоткін