ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 909/622/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя: Бойко С.М.

суддів: Бонк Т.Б. Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1-прокурор

від позивача 1: не зявився

від позивача 2: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна №32 від 08.09.2017,

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2017

у справі №909/622/17, суддя Малєєва О.В.

за позовом заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури

в інтересах держави в особі Коломийської районної державної адміністрації

в інтересах Джурківської сільської ради

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна

про стягнення суми, розірвання договору оренди та зобов'язання звільнити земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2017 частково задоволено позов заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської районної державної адміністрації та в інтересах Джурківської сільської ради в частині стягнення з ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» на користь Джурківської сільської ради 36 700 грн. заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди невитребуваниих (нерозподілених) земельних ділянок від 30.12.2016, укладеного між Коломийської районною державною адміністрацією та товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна .

Відмовлено в частині зобовязання ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» звільнити земельні ділянки загальною площею 75,8850 га, які розташовані на території Джурківської сільської ради.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України підставою для розірвання договору оренди землі невиконання відповідачем зобов'язань за договором оренди невитребуваниих (нерозподілених) земельних ділянок в частині сплати орендної плати є істотним порушенням договору оренди від 31.12.2016.

При цьому, судом зазначено про правомірність обраного позивачем способу захисту порушеного права згідно з вимогами ч. 1 ст. 20 ЦК України та застосування ст. 651 ЦК України з посиланням на ч. 1 ст. 32 Закону України Про оренду землі, за змістом якої розірвання договору оренди землі може мати місце і з підстав, передбачених іншими законами.

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач) просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що місцевим судом неправомірно застосовано до цих правовідносин ст. 651 ЦК України, фактично допустивши ототожнення різних за своєю правовою суттю відносин.

Зокрема,відповідач вважає, що судом невірно визначено на чию користь необхідно стягувати орендну плату з ТзОВ «ОСОБА_2 Україна», а саме заборгованість по орендній платі не може бути стягнено на користь Джурківської сільської ради, оскільки сільська рада не є стороною договору.

Також скаржником зазначено, що відп. до ст. 125 та ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих. На думку скаржника, оскаржуваний договір повинен був бути зареєстрований у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень».

Окрім вищезазначеного, апелянт не погоджується із позицією суду щодо відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, де зазначено, що Коломийським відділом ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення. Вважає, що вказані обставини перешкоджають розгляду справи, оскільки можуть бути встановлені факти, які впливатимуть на оцінку доказів у даній справі.

В апеляційній скарзі описаний і той факт, що орендар ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» не приступив що використання земельної ділянки за цільовим призначенням, оскільки фактичними землекористувачами були інші юридичні особи, зокрема: філія «ПЕРСПЕКТИВ» ЗАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХТ», Приватне сільськогосподарське підприємство «ОСКАР» та «ОСКАР АГРО».

Скаржник також вважає, що прокуратурою не обґрунтовано наявність в спірному випадку підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі сільської ради, а інформація про не реалізацію Джурківською сільською радою заходів захисту не відповідає дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу № 01-649-17 від 06.10.2017 прокурор просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначає, що доводи відповідача не обґрунтовані, вважає що судом першої інстанції правильно встановлено усі обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.10.2017.Ухвалою від 11.10.2017 розгляд справи відкладено на 15.11.2017.

Представником відповідача 14.11.2017 до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю прибуття представника скаржника ОСОБА_3 у судове засідання.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 за клопотанням прокурора продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 29.11.2017.

В судове засідання зявився прокурор, інші учасники процесу не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи.

Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням № 68-10/11.2016 від 17.11.2016 Джурківська сільська рада розглянувши клопотання сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 УКРАЇНА», погодила надання в оренду ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» нерозподілені земельні ділянки загальною площею 61,645 га та землі під проектними дорогами загальною площею 14,2400 га, терміном на один рік, але не пізніше ніж до отримання власниками паїв державних актів на право власності.(а.с. 17).

30.12.2016 року Коломийською районною державною адміністрацією ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» від 29.11.2016, видано розпорядження № 609 «Про надання в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 УКРАЇНА» невитребуваних земельних ділянок по Джурківській сільській раді.(а.с. 14).

п.1 розпорядження передано в оренду ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА», терміном на один рік, невитребувані (нерозподілені) земельної ділянки загальною площею 75,8850 га, з яких: невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) площею 50,3350 га (рілля), площею 10,5000 га (пасовища), площею 0,8100 га (сінокіс), землі під проектними дорогами площею 14,2400 га (рілля) для ведення сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населеного пункту с. Джурків, Джурківської сільської ради. Зобовязано ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» укласти договір оренди з Коломийською районною державною адміністрацією та подати на реєстрацію у виконком Джурківської сільської ради.(п.3).

30.12.2016 між Коломийською районною державною адміністрацією (орендодавець) і ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» (орендар) укладено договір оренди невитребуваних земельних ділянок строком на 1 років (п. 4.1 договору), за умовами якого орендодавець передав в оренду, тобто строкове платне користування невитребувані земельні ділянки загальною площею 75,8850 га, що знаходиться за межами населеного пункту с. Джурків, Джурківської сільської ради.

Договір оренди зареєстровано в реєстрі за № 26, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.08.2007 за № 17.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що процедура укладення договору оренди землі на час його укладення відповідала вимогам діючого земельного законодавства.

Згідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» , орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

п.2.2 оскаржуваного договору зазначає, що за користування земельними ділянками, вказаними в договорі, орендар сплачує орендодавцю річну орендну плату у пятикратному розмірі ставки земельного податку, яка становить 108 392,69 грн., щомісячно протягом 30 календарних днів у розмірі 9 032,72 грн. Також договором передбачено обовязок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. За несвоєчасну сплату орендної плати - сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від суми недоїмки за кожен день прострочення.(п.3.2)

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з листа виконавчого комітету Джурківської сільської ради № 144/02-33 від 29.06.2017, в якому зазначається, що відповідно до договору оренди невитребуваних земельних ділянок від 30.12.2016 між Коломийською районною державною адміністрацією та ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» до бюджету Джурківської сільської ради кошти не надходили. Також це підтверджується листом Коломийської Обєднаної Державної податкової інспекції № 39/9п/09-07-1108/332 від 22.06.2017 проте, що на підставі інформаційних баз даних Коломийської ОДПІ ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» є платником плати за землю. Протягом січня-червня 2017 року ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» орендну плату за землю з юридичних осіб не сплачувало. Станом на 21.06.2017 наявний податковий борг по вказаному платежу в сумі 36,7 тис. грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТзОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» не виконувало обовязок щодо своєчасної сплати орендної плати.

Предметом позову є вимога заступника керівника Коломийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської районної державної адміністрації та Джурківської сільської ради до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 УКРАЇНА» про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 36 700 грн., розірвання договору оренди невитребуваних земельних ділянок від 30.12.2016 та зобов'язання звільнити земельні ділянки площею 75,8550 га, що знаходяться за межами населеного пункту с. Джурків, Джурківської сільської ради.

Як на підставу позову посилається на п. «д» ч.1 ст.141 Земельного Кодексу України, де встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, а

оскільки відповідач ухилився від сплати орендної плати у сумі 36 700 грн., то на думку прокурора це є істотним порушенням договору оренди.

Частиною 1 статті 2 Закону України Про оренду землі встановлено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статей 525, 526, 629 ЦК України та статті 193 Господарського кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено пунктом 3.3. спірного договору оренди земельної ділянки передбачена можливість дострокового його розірвання в односторонньому порядку, у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем обовязків, а саме якщо Орендар не розпочав протягом 14 днів з моменту реєстрації Договору польові роботи.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася до порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2. ст. 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Так, необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-75цс13, яку апеляційний суд враховує при вирішенні даного спору, даючи оцінку обставинам по справі, які б підтверджували наявність істотної шкоди при наявності доказів порушення відповідачем умов договору оренди землі.

Отже, судами встановлено істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі, яка полягала в систематичній несплаті орендної плати.

За приписами статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 2.20. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що у вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України "Про оренду землі", у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Абзацом першим п. 2.23. вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України також роз'яснено, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі", орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, визначених ст. 141 ЗК України, у пункті "д" частини першої передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства та роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України, систематична несплата орендарем земельної ділянки орендної плати є підставою для розірвання відповідного договору оренди.

Встановивши факт порушення Товариством істотної умови Договору, яка полягала у припиненні сплати орендних платежів та наявності суми заборгованості, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розірвання спірного Договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційним судом відмовлено в задоволені апеляційної скарги, а тому витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.08.2017 у справі № 909/622/17 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 УКРАЇНА» №32 від 08.09.2017 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_4

Мотивувальну частину постанови виготовлено 08.12.2017