ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 922/964/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М.М.,

Сибіги О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Фізичної особи-підприємця Удовікової Наталії Миколаївни

на рішення Господарського суду Харківської області від 06 червня 2017 року

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2017 року

у справі № 922/964/17

господарського суду Харківської області

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Фізичної особи-підприємця Удовікової Наталії Миколаївни

про стягнення 76718,75 грн.,-

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Удовікової Н.М. про стягнення заборгованості в розмірі 76718,75грн. з яких: 68628,17грн. основного боргу, 6498,56грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №3619 від 01 грудня 2004 року щодо оплати спожитої теплової енергії за період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 червня 2017 року (суддя Калантай М.В.) позов задоволено. Стягнуто з ФОП Удовікової Наталії Миколаївни на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 68628,17 грн. основного боргу, 6498,56 грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2017 року (судді Тарасова І.В., Білоусова Я.О., Фоміна В.О.) рішення господарського суду Харківської області від 06 червня 2017 року змінено. Викладено резолютивну частину рішення в такій редакції, позов задоволено частково, стягнути з Фізичної особи-підприємця Удовікової Наталії Миколаївни, м. Харків на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків 68628,17грн. основного боргу, 6295,85 грн. інфляційних втрат, 1517,80 грн. - 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятими рішенням та постановою Фізична особа-підприємець Удовікова Наталія Миколаївна звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06 червня 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 грудня 2004 року між КП "Харківські теплові мережі", як енергопостачальною організацією, та ФОП Удовіковою Н.М., як споживачем, було укладено тимчасовий договір №3619 про постачання теплової енергії, у відповідності до п. 1.1. якого, енергопостачальна організація прийняла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з Додатком №1 до договору у вигляді гарячої води на потреби опалення.

У відповідності до пункту 3.2.2. Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно пункту 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт звірки розрахунків (пункт 6.2. Договору).

На підстав положень пункту 6.3 договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживчого обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 Договору).

Пунктом 10.1 договору сторони дійшли згоди, що даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2004 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однієї із сторін. (п. 10.4. договору)

Договір підписаний сторонами у встановленому законодавством порядку.

На виконання умов п. 2.1. договору, 10 лютого 2005 року сторонами було підписано Додаток №1 до договору №3619 від 01 грудня 2004 року про постачання теплової енергії до об'єкту ФОП Удовікової Н.М., що розташований за адресою: вул. Салтівське шосе, буд. 47/2, загальною опалювальною площею 82,7 м. кв., яким сторони установили обсяги постачання теплової енергії споживачу, розподіл теплової енергії з щоквартальною розбивкою та визначили орієнтовану вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на час укладення договору.

01 липня 2013 року сторонами було підписано Додаток №1 до договору про постачання теплової енергії №3619 від 01 грудня 2004 року, яким сторони визначили обсяги постачання теплової енергії до приміщення ФОП Удовікової Н.М., що розташоване за адресою: вул. Крупська, буд. 45/16, загальною опалювальною площею 82,10 м. кв., розподіл теплової енергії по кварталах року та встановили орієнтовану вартість теплової енергії відповідно до тарифів, діючих на час укладення договору.

Крім того, у Додатку №4 від 01 липня 2013 року сторонами було затверджено перелік об'єктів теплоспоживання за укладеним договором №3619 від 01 грудня 2004 року, зокрема, визначено об'єкти споживача, до яких здійснюється теплопостачання за договором №3619 від 01 грудня 2004 року, а саме, до нежитлового приміщення по Салтівському шосе, буд. 47/2, назва об'єкту - магазин непродовольчих товарів, вбудованість - приміщення вбудоване в житло, облік споживання теплової енергії - розрахунковим способом та до другого об'єкту - нежитлового приміщення по вул. Крупська, буд. 45/16, назва об'єкту - магазин непродовольчих товарів, вбудованість - приміщення вбудоване в житло, облік споживання теплової енергії - розрахунковим способом. (а.с. 17)

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що на виконання умов договору №3619 про постачання теплової енергії від 01 грудня 2004 року, КП "Харківські теплові мережі" у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року було поставлено, а відповідачем отримано теплову енергію у нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Салтівське Шосе, 47/2 та вул. Самсонівська (колишня вул. Крупської), 45/16, що підтверджував наданими до суду першої інстанції рахунками-фактурами, направленими за юридичною адресою відповідача. Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань зі сплати вартості отриманої ним теплової енергії за період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, позивач просив стягнути з відповідача вартість отриманої теплової енергії у розмірі 68628,07 грн. Також, за порушення відповідачем дисципліни розрахунків, позивачем на суму основного боргу було нараховано 6498,56 грн. інфляційних втрат та 1592,02 грн. - 3% річних.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції визнав, що факт постачання відповідачем теплової енергії на об'єкти відповідача по вул. Салтівське шосе, буд. 47/2 та вул. Крупська, буд. 45/16 є доведеним, відповідачем належними доказами не спростований, у зв'язку з чим, задовольнив позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" про стягнення з ФОП Удовікової Н.М. суми основного боргу в розмірі 68628,07 грн. за спожиту теплову енергію у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, а також нарахованих на суму боргу 6498,56 грн. інфляційних втрат та 1592,02 грн. - 3% річних.

Колегія суддів Вищого господарського суду України з вищезазначеними висновками судів попередніх інстанцій погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 6, 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1-3 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до визначень термінів, які містяться в статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 зазначеного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року, відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правовідносини, що склалися між сторонами у даному спорі врегульовані тимчасовим договором №3619 про постачання теплової енергії від 01 грудня 2004 року, у відповідності до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" та п.40 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198 встановлено, що споживач теплової енергії зобов'язаний дотримуватись вимог договору та нормативно-правових актів.

Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14 лютого 2007 року №71 та Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України і Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 10 грудня 2008 року №620/378 встановлено систему заходів до здійснення підключення/відключення об'єктів споживачів в опалювальний період.

Судами попередніх інстанцій дослідженні в матеріалах справи акти, які складені уповноваженими представниками позивача та балансоутримувача, якими підтверджується підключення та відключення позивачем опалення в житловому будинку по вул. Самсонівська (Крупської), 45/16, а саме: №175/3561 від 24 жовтня 2014 року, №175/4313 від 14 квітня 2015 року, №175/7434 від 15 жовтня 2015 року, №175/9285 від 05 квітня 2016 року, №175/11311 від 18 жовтня 2016 року.

Додатком до зазначених актів визначено перелік споживачів, які підключені/відключені до єдиної системи опалення житлового будинку за адресою вул.Самсонівська (Крупської), 45/16, серед яких зазначено - ФОП Удовікова Н.М.

Також, позивачем до матеріалів справи надано акти про підключення та відключення опалення в житловому будинку по Салтівське шосе, буд. 47/2, а саме, №175/3936 від 24 жовтня 2014 року, №175/5904 від 14 квітня 2015 року, №175/7641 від 15 жовтня 2015 року, №175/10056 від 05 квітня 2016 року, №175/11147 від 15 жовтня 2016 року.

Додатком до зазначених актів визначено перелік споживачів, які розташовані в житловому будинку та підключені до єдиної системи опалення житлового будинку по Салтівському шосе, буд. 47/2 серед яких зазначено - ФОП Удовікова Н.М.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належить до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, що повністю кореспондується зі ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Аналогічні норми щодо встановлення тарифів містяться у ст. 13 Закону України "Про теплопостачання".

У відповідності до п. 4.2.3. договору, відповідач зобов'язаний письмово або в засобах масової інформації повідомляти позивача про зміну тарифів.

У відповідно до п. 4.2.3., ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", інформація про нові тарифи на послуги з теплопостачання зазначалась позивачем у рахунках на оплату за теплову енергію за період з жовтня 2014 по лютий 2017, що містяться в матеріалах справи.

У п. 5.1 договору сторони узгодили, що облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт звірки розрахунків (пункт 6.2. Договору).

Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 Договору).

Для оплати вартості теплової енергії, отриманої відповідачем у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, позивачем були виставлені рахунки на загальну суму 68628,17 грн. Вказані рахунки разом із актами звірки були направлені на адресу відповідача супровідними листами №843/17 від 08 липня 2015 року, №843/17 від 20 липня 2016 року, №216/17 від 03 березня 2017 року. (а.с. 20-43) Відповідач отримання рахунків на оплату за теплову енергію у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року не заперечує, однак рахунки на оплату відповідачем не сплачені, акти звіряння розрахунків не підписані та позивачу не повернуті.

Заперечуючи проти позовних вимог заявник касаційної скарги зазначав, що скориставшись правом на розірвання договору в порядку п. 10.4., ФОП Удовікова Н.М. листом від 08 червня 2015 року повідомила КП "Харківські теплові мережі" про розірвання з червня 2015 року договору №3619 від 01 грудня 2004 року.

Також, у зазначеному листі від 08 червня 2015 року ФОП Удовікова Н.М. повідомляла позивача, що не виявляє бажання в отриманні від КП "Харківські теплові мережі" послуг теплопостачання, у зв'язку з чим, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року оплата за теплову енергію нею не здійснювалась. В силу приписів п.6.3 договору та п. 1.3. Додатку №3 до договору від 10 лютого 2005 року, який є невід'ємною частиною договору №3619 від 01 грудня 2004 року, у випадку відсутності оплати за надану послугу КП "Харківські теплові мережі" зобов'язані здійснити відключення споживача від подачі теплової енергії. (а.с. 93)

У відповідь на зазначене звернення відповідача КП "Харківські теплові мережі" відреагувало листом №36/тд-2357 від 16 червня 2015 року в якому повідомило, що договір не може бути припиненим з наступних підстав: нежитлові приміщення, що належать ФОП Удовіковій Н.М. розташовані в житловому будинку, обладнані централізованою системою опалення, яка є частиною централізованої системи опалення житлових будинків та автоматично отоплюється під час подачі опалення в централізовану систему опалення житлового будинку на початку опалювального періоду. У зв'язку з цим, КП "Харківські теплові мережі" не можуть надати згоду на розірвання договору №3619 від 01 грудня 2004 року у зв'язку з чим, питання про його розірвання може бути вирішено відповідачем в судовому порядку. (а.с.94)

Також відповідачем надано до матеріалів справи лист від 09 листопада 2015 року, в якому ФОП Удовікова Н.М. просила КП "Харківські теплові мережі" розірвати договір №3619 від 01 грудня 2004 року, посилаючись на відсутність можливості оплати послуг позивача, ненадання останнім обґрунтованого розрахунку вартості наданих послуг, а також відсутності потреби у послугах КП "Харківські теплові мережі".

Докази вручення позивачу вищевказаного листа від 09 листопада 2015 року в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У розділі II ЦК "Загальні положення про договір" відсутня така самостійна підстава припинення договору, як відмова від нього. У ст. 651 ЦК зазначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з цим можна дійти висновку про те, що взаємна відмова від договору та зміна умов договору має бути оформлена у вигляді правочину про розірвання договору, одностороння відмова від договору можлива у судовому порядку шляхом його розірвання за наявності певних підстав (ч. 2 ст. 651ЦК).

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З урахуванням наведених приписів, а також враховуючи, що позивачем не надано згоди на розірвання договору, заінтересована сторона - відповідач, мав право на звернення до суду із позовом про розірвання договору.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів дотримання процедури розірвання договору, встановленої ст. 188 Господарського кодексу України, як не надано і доказів звернення до суду з відповідним позовом про розірвання договору №3619 від 01 грудня 2004 року.

Під час розгляду справи судами встановлено, що належне ФОП Удовіковій Н.М. нежитлове приміщення загальною площею 82,7 м кв. по Салтівському шосе, буд. 47/2 та нежитлові приміщення загальною площею 82,1 кв. м по вул. Крупська, буд. 45/16 розташовані в структурі багатоквартирних житлових будинків, які, в свою чергу, вводяться в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання, будівельними вимогами до інженерного обладнання, в тому числі до системи опалення. Нежитлові приміщення розташовані на першому поверсі багатоквартирних житлових будинків. Постачання теплової енергії в будинки здійснюється централізовано. Внутрішньобудинкова система, по якій здійснюється поставка теплової енергії до квартир та інших приміщень, є єдиною внутрішньобудинковою системою, відповідно до будівельних норм.

Система опалення зазначених приміщень є невід'ємною частиною системи опалення будинків, розташованих за вказаною адресою. Через єдину централізовану систему опалення здійснюється відпуск теплової енергії в житловий будинок по вул. Салтівське шосе, буд. 47/2 та будинок по вул. Крупська, буд. 45/16, в тому числі і в нежитлові приміщення, що належать ФОП Удовіковій Н.М.

Виходячи з приписів ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" обмежувати або припиняти постачання теплової енергії споживачам в разі заборгованості за спожиту теплову енергію постачальник може лише в порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1.1. Додатку №3 до договору №3619 від 01 грудня 2004 року передбачено припинення енергопостачальною організацією постачання теплової енергії споживачу на підставі його письмового звернення та при наявності технічної можливості відключення приміщення, а також за умови, що не постраждають інтереси інших споживачів. Разом з тим, п. 1.1. Додатку №3 не встановлено обов'язку позивача припиняти теплопостачання окремими споживачам лише на підставі його звернення та без наявності технічної можливості такого відключення.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що укладений між позивачем та відповідачем є чинним.

Крім того, як на окрему підставу припинення договору №3619 від 01 грудня 2004 року відповідач посилався на те, що відповідно до п.6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. ФОП Удовікова Н.М, не виявила бажання в наданні послуг теплопостачання на наступний розрахунковий період відповідно до п.6.3, а саме, не здійснивши шляхом оплати за 3 дні заявки на наступний розрахунковий період та припинила оплату в опалювальний період 2014-2015 року. Згідно додатку №3 до Договору від 10 лютого 2005 року, який є невід'ємною частиною договору №3619 від 01 грудня 2004 року, а саме у відповідності до п. 1.3., у разі відсутності оплати за надану послугу КП "Харківські теплові мережі" зобов'язані здійснити відключення споживача від подачі теплової енергії.

Додатком №3 від 10 лютого 2005 року до Договору №3619 від 01 грудня 2004 року встановлені умови припинення подачі теплової енергії. Зокрема, пунктом 1.3 Додатку №3 передбачено припинення енергопостачальною організацією постачання теплової енергії споживачу в разі несплати за використану теплової енергії в означені договором терміни (з попередженням за 3 доби до припинення подачі).

У відповідності до приписів статті 25 Закону України "Про теплопостачання", теплопостачальна організаціяі має право обмежувати або припиняти постачання теплової енергії споживачам після письмового попередження, надісланого не пізніше ніж за три робочі дні, у разі заборгованості за спожиту теплову енергію в порядку, встановленому законодавством. Отже, зазначеними нормами закріплено лише право, а не обов'язок теплопостачальника припиняти постачання теплової енергії.

Необгрунтованим є доводи заявника касаційної скарги про те, щодо самовільного відключення приміщення по Салтівському шосе, буд. 47/2 від централізованої системи опалення.

26 вересня 2016 року відповідач звернувся до КП "Харківські теплові мережі" з листом в якому просив КП "Харківські теплові мережі" здійснити заходи тимчасового відключення належного відповідачу нежитлового приміщення по Салтівському шосе, буд. 47/2 від мереж централізованого опалення з метою проведення ремонтних робіт з облаштування індивідуальної системи теплопостачання. (а.с. 96)

11 жовтня 2016 року КП "Харківські теплові мережі" на зазначений лист було надано відповідь, якою позивач повідомляв про відсутність правових підстав для відключення належного відповідачу приміщення від централізованої системи опалення, водночас повідомляючи відповідача про його право обладнати приміщення окремою від житлового будинку системою теплопостачання з окремим прибором відліку теплової енергії, що відповідач може здійснити лише в разі отримання технічних умов, виданих КП "Харківські теплові мережі". Також повідомляв, що проведення робіт відповідачем є можливим лише в міжопалювальний період. (а.с.98)

Повідомленням від 11 жовтня 2016 року ФОП Удовікова Н.М. сповістила КП "Харківські теплові мережі", що 12 жовтня 2016 року нею будуть проводитись роботи з відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання приміщення по Салтівському шосе, буд. 47/2. Також просила забезпечити участь представників КП "Харківські теплові мережі" для фіксування відключеня та підписання Акту тимчасового відключення від мереж ЦО та ГВП належного їй приміщення. (а.с. 99)

У відповіді, наданій відповідачу 25 жовтня 2016 року, позивач зазначав про відсутність правових підстав для задоволення питання про, яке зазначено у листі відповідача від 11 жовтня 2016 року. Зокрема, як зазначав позивач, нежитлові приміщення площею 82.7 кв м. які належать ФОП Удовіковій Н.М. на підставі договору купівлі - продажу від 29 березня 2012, є вбудованими в житлову будівлю, що розташована за адресою Салтівське шосе, буд. 47/2. Посилаючись на приписами п. 11 та п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198 "Правила користування тепловою енергією" позивач попереджав ФОП Удовікову Н.М., що самовільне втручання в систему теплопостачання і тепло споживання забороняється і споживач несе відповідальність за самовільне переобладнання системи тепло споживання. Разом з цим, для проведення реконструкції системи опалення, відповідачу необхідно звернутись до КП "Харківські теплові мережі" для одержання технічних умов. (а.с.103)

Судами обґрунтовано не прийнято до уваги Акт про відключення приміщення за адресою Салтівське шосе, буд. 47/2 від мереж ЦО та ГВП від 12 жовтня 2016 року, який надано відповідачем до матеріалів справи, оскільки зазначений Акт складений відповідачем за відсутністю уповноваженої особи КП "Харківські теплові мережі".

Крім того, відповідач пояснила, що вона не зверталась за дозволом до міжвідомчої комісії на таке відключення, тобто не дотрималась передбаченого законом порядку відключення свого нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення

Належне відповідачу нежитлове приміщення по вул. Салтівське шосе, буд. 47/2 розташоване у багатоповерховому житловому будинку з централізованою системою опалення, яка є єдиною із системою опалення приміщення відповідача, а будь-яке втручання в дану систему без проекту може призвести до аварійних ситуацій, отже відповідач повинен дотримуватись загального правила відключення від мереж централізованого теплопостачання.

Порядок та умови відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання передбачені Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з урахуванням змін, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, з урахуванням змін, що внесені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 "Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Отже, власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 "Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води під час відмови споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (надалі Порядок) установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-1706 цс15 від 11 листопада 2015 року.

Процедура відключення від систем централізованого опалення, встановлена Порядком № 4, містить в собі імперативні норми, тобто норми, що не допускають будь-яких відхилень від вичерпного переліку прав і обов'язків тих чи інших суб'єктів, зокрема, ним:

- встановлена процедура відключення від мереж централізованого опалення цілого будинку (а не окремого приміщення), а саме, шляхом написання заяви про надання дозволу на відключення до Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО;

- визначені суб'єкти звернення та суб'єкти, уповноважені давати дозволи на відключення від мереж централізованого опалення, яким є Міжвідомча комісія з розгляду питань відключення від мереж ЦО;

- передбачені документи, які оформлюються під час проведення відключення від мереж централізованого опалення, а саме: протокол Комісії, яким оформлюється прийняте нею рішення, акт про відключення від систем централізованого опалення.

Згідно вимог п. 2.1, п.п. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2 Порядку, затвердженого наказом № 4, споживач звертається в Комісію для отримання дозволу і саме Комісія приймає рішення щодо надання дозволу на відключення від мереж ЦО чи про відмову у його наданні. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Отже, процедура відключення від мереж централізованого опалення не передбачає лише наявність технічної можливості у позивача, а має бути підтверджена також і відповідачем шляхом отриманням у встановленому законом порядку відповідного дозволу та відповідної технічної документації.

З огляду на викладене не обґрунтованими є доводи заявника касаційної скарги про те, що позивачем не надано доказів відсутності технічної можливості припинити теплопостачання у нежитлове приміщення по Салтівському шосе, 47/2, зокрема, шляхом встановлення запірної арматури та її опломбування, оскільки наявність технічної можливості не позбавляє відповідача від обов'язку дотримання порядку та умов відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Враховуючи встановлені у справі обставини, та зважаючи на встановлення факту надання позивачем послуг теплопостачання за договором №3619 від 01 грудня 2004 року за період з жовтня 2014 по лютий 2017 у нежитлові приміщення відповідача по вул. Крупська, буд. 45/16 та вул. Салтівське шосе, буд. 47/2 у м. Харкові є доведеним та підтверджений документально, відповідачем належними доказами не спростований, доказів здійснення розрахунків за отримані послуги з теплопостачання за вказаний період в повному обсязі відповідачем не надано, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 68628,07 грн. та правомірно задоволені.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином правовідносини, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов'язаннями.

З огляду на вищезазначене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов'язаннями, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведених норм, позивач просив стягнути з відповідача 6498,56грн. інфляційних втрат та 1592,02грн. 3% річних, які нараховані ним у період з 24 липня 2015 року до 17 березня 2017 року.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Удовікової Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2017 року у справі № 922/964/17 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді М. М. Малетич

О. М. Сибіга