ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2017 р. Справа № 911/3353/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до першого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

та другого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр»

про стягнення 5 025,99 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 02.06.2016);

від першого відповідача не зявилися;

від другого відповідача не зявилися.

Обставини справи:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі перший позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» (далі другий відповідач) про солідарне стягнення з відповідачів 607,00 грн заборгованості, з яких: 417,81 грн інфляційних втрат та 189,19 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх зобовязань з оплати отриманого на підставі видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2006 товару та договором поруки № 21-12-2015 від 21.12.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.11.2017 порушено провадження у справі № 911/3353/17, розгляд справи призначено на 01.12.2017.

27.11.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог № 23-3/11 від 24.11.2017 (вх. № 25134/17 від 27.11.2017), згідно якої останній на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України збільшив розмір позовних вимог та просив суд солідарно стягнути з відповідачів 4 136,80 коп. інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 700 грн витрат на послуги адвоката. Вказана заява прийнята судом.

У судовому засіданні 01.12.2017 представник позивача підтримав позов повністю з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачами не заявлено.

Відповідачі у судове засідання 01.12.2017 не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представників відповідачів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

На виконання усної домовленості ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» поставило, а ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» прийняло товар на суму 40 000,02 грн, що підтверджується видатковою накладною № А-001062 від 07.09.2016 на суму 40 000,02 грн (а.с. 17) та довіреністю № ЯЛР № 005647 від 07.09.2006 (а.с. 18).

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ТОВ «Конвеєр» борг другого відповідача перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» складає 40 002,02 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.04.2007 у справі № 1/4/07 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» про стягнення 40 000,02 грн, встановлено, що факт заборгованості відповідача в сумі 40 000,02 грн позивачем підтверджено документально в судовому засіданні, стягнуто з відповідача на користь позивача 40 000 грн основного боргу, 400 грн державного мита та 118 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції від 12.07.2007 ВП № 3917621 виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області № 1/4/07 від 08.05.2007 закінчено та встановлено, що боргу в сумі 40 518,02 грн погашено повністю: 968,87 грн згідно платіжних доручень: від 08.06.2007 № 409 936,46 грн; від 12.06.2007 № 437-17,02 грн; від 12.06.2007 № 438 15,39 грн.; 9 530 грн згідно видаткової накладної № 6/05 від 04.05.2007 про передачу продукції; 4 320 грн згідно видаткової накладної № РН-03/06 від 05.06.2007 про передачу продукції; 25 164,80 грн згідно накладної на повернення № ВН-0000001 від 20.06.2007 продукції; 534,35 грн погашено боржником на рахунок стягувача самостійно з каси боржника.

15.11.2012 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (Новий кредитор) укладено угоду № 15-11/12-99 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої сторони дійшли згоди, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» (Боржник) зобов'язання щодо сплати розміру 3 % річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі видаткової накладної №А-001062 від 07.09.2006, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2006.

Згідно з п. 2.1. угоди вартість зобовязання, що відступається за даною угодою, становить 5 066 грн.

21.05.2013 року на виконання угоди № 15-11/12-99 від 15 листопада 2012 року про заміну кредитора у зобовязанні ТОВ Корпорація Агросинтез направило на адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні.

21.12.2015 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (Поручитель) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС (Кредитор) укладено договір поруки № 21-12-2015, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру пені у звязку із неналежними, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 договору (надалі «основний договір»).

Згідно п.п. 2.1., 3.1. договору поруки № 21-12-2015 від 21.12.2015 під основним договором в договорі розуміють угоду № 15-11/12-99 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012, укладену згідно видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2006. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру пені у сумі 6 000 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки № 21-12-2015 від 21.12.2015 у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки № 21-12-2015 від 21.12.2015 передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

27.12.2015 позивач звернувся до першого відповідача з вимогою № 27-1/12 від 27.12.2015 (а.с. 32), згідно якої позивач просив першого відповідача виконати зобовязання відповідно до договору поруки № 21-12-2015 від 21.12.2015, яка 29.12.2015 отримана директором ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп ОСОБА_3, що підтверджується підписом останнього на вказаній вимозі.

09.01.2016 перший відповідач звернувся до позивача з відповіддю на вимогу № 77 від 09.01.2016 (а.с. 33), згідно якої останній повідомив позивача, що зобовязання за договором поруки № 21-12-2-15 від 21.12.2015 будуть виконанні в строк до 31.08.2016.

Судом встановлено, що зобовязання другого відповідача щодо оплати вартості отриманого товару згідно видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2016 та довіреності суворої форми звітності ЯЛР № 005647 від 07.09.2006 було виконано 20.06.2017, що підтверджується змістом постанови Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції від 12.07.2007 ВП № 3917621 (а.с. 23-24).

Предметом позову, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 24-3/11 від 24.11.2017 (а.с. 55-59), є вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 4 136,80 коп. інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Приписами частини першої ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд встановив, що до позивача згідно угоди № 15-11/12-99 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 та договору поруки № 21-12-2-15 від 21.12.2015 перейшло право вимоги до відповідачів, у звязку з неналежним виконанням останніми договору з поставки товару на підставі видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2006 та довіреності суворої форми звітності ЯЛР № 005647 від 07.09.2006; зобовязання другого відповідача щодо оплати вартості отриманого товару згідно видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2016 та довіреності суворої форми звітності ЯЛР № 005647 від 07.09.2006 було виконано 20.06.2017, що підтверджується змістом постанови Відділу державної виконавчої служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції від 12.07.2007 ВП № 3917621 (а.с. 23-24).

У звязку з неналежним виконанням відповідачами грошового зобовязання з оплати вартості отриманого товару згідно видаткової накладної № А-001062 від 07.09.2016 та довіреності суворої форми звітності ЯЛР № 005647 від 07.09.2006, позивачем за період з вересня 2006 року по червень 2007 року нараховано 4 136,80 грн інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних за період з 08.09.2006 по 19.06.2007.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем у розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 57-58), а також відсутність заяви про застосування позовної давності до позовних вимог, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з вересня 2006 року по червень 2007 року та 3 % річних, нарахованих за період з 08.09.2006 по 19.06.2007 складає 4 136,80 грн інфляційних втрат та 893,64 грн 3 % річних відповідно. Відтак, вимоги про стягнення 4 136,80 грн інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних є обґрунтованими, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що оскільки згідно з п. 3.1. договору поруки № 21-12-2015 від 21.12.2015 відповідальність поручителя перед кредитом обмежена сплатою розміру пені у сумі 6 000 грн. пені, суд вважає, що стягнення з другого відповідача 4 136,80 грн інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних є безпідставним.

Відтак, вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 4 136,80 грн інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 136,80 грн інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних з другого відповідача.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідачів витрати, повязані з оплатою послуг адвоката в розмірі 700 грн.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано суду, зокрема, договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 25-22/03 від 25.03.2013 (а.с. 64-66), акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 24.11.2017 (а.с. 71), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 (а.с. 73), платіжне доручення № 232 від 29.03.2013 на суму 700 грн (а.с. 72).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013 передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини пятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини пятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові на позивача, а при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не повязаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У звязку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013).

Враховуючи наведене, предмет даного спору, час, який адвокат витратив на підготовку матеріалів у даній справі та задоволення заявлених позовних вимог до другого відповідача повністю, суд вважає, що вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів 700 грн витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката підлягає задоволенню у розмірі 700 грн, які підлягають стягненню з другого відповідача на користь позивача.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з другого відповідача 4 136,80 коп. інфляційних втрат та 889,19 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на другого відповідача, як на сторону внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Конвеєр» (71313, Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський район, село Велика Знамянка, провулок Свободний, буд. 1 А; ідентифікаційний код 19274438) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 38039872) 4 136 (чотири тисячі сто тридцять шість гривень) 80 коп. інфляційних втрат, 889 (вісімсот вісімдесят девять гривень) 19 коп. 3 % річних, 700 (сімсот гривень) 00 коп. витрат на послуги адвоката та 1 600 (одну тисячу шістсот гривень) 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 06.12.2017

Суддя П.В.Горбасенко