ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Справа № 915/439/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіЄмельянова А.С.,
суддіКовтонюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Центрального об'єднання Управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 року
у справі№ 915/439/17 Господарського суду Миколаївської області
за позовомМиколаївського районного центру зайнятості
доЦентрального об'єднання Управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області
простягнення 7 373,31 грн,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Миколаївський районний центр зайнятості (надалі - Центр зайнятості, позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Центрального об'єднання Управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (надалі - Управління ПФУ, відповідач) про стягнення матеріальної шкоди у розмірі виплаченої фізичній особі допомоги по безробіттю в сумі 7 373,31 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в результаті неправомірних дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 гр. ОСОБА_4 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю на загальну суму 7 373,31 грн за період з 21.08.2011 року по 22.12.2011 року та з 25.09.2013 року по 16.02.2014 року.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017 року (суддя Петренко Н.Д.) позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача шкоду в сумі 7 373,31 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Величко Т.А., суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), оскільки не взято до уваги, що заявлена до стягнення сума сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю (матеріальне забезпечення), у зв'язку з наданням ОСОБА_4 статусу безробітного, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди завданої відповідачем позивачу, не доведеність позивачем причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачеві, а тому просить прийняті ними судові рішення скасувати, та в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 28.12.2010 року та 18.09.2013 року за заявою до Центру зайнятості гр. ОСОБА_4 був наданий статус безробітного, а також відповідно до ст. ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" призначена допомога по безробіттю, як для категорії застрахованих осіб, а також, як для категорії застрахованих осіб предпенсійного віку.

За час перебування на обліку в Центру зайнятості за період з 21.08.2011 року по 22.12.2011 року та з 25.09.2013 року по 16.02.2014р. ОСОБА_4 отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 7373,31 грн.

Суди також встановили, що 08.09.2011 року гр. ОСОБА_4 звернувся до Управління ПФУ (з 31.03.2017 року правонаступник - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 (а.с. 27).

Рішенням комісією з призначення пенсій управлінням Фонду № 27/10 від 27.10.2011 року було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.28).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.01.2014 року у справі № К/800/30753/13 визнано протиправною відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, скасовано рішення комісії з призначення пенсій від 27.10.2011 року № 27/5 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язано Управління ПФУ відповідно до положень пункту "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, починаючи з 21.08.2011 року (а.с. 29-30).

Згідно з протоколом від 25.02.2014 року виплата пенсії у сумі 42164,98 грн за період з 21.08.2011 року по 28.02.2014 року гр. ОСОБА_4 була проведена відповідачем в березні 2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що неправомірні дії управління Управління ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільговим умовах, що встановлено у постанові Вищого адміністративного суду України від 29.01.2014 року у справі № К/800/30753/13, призвели до безпідставного нарахування та виплати гр. ОСОБА_4 допомоги по безробіттю, яка згідно з п.7 ч.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснюється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, а тому відповідно до положень ст.107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 1173 ЦК України Управління ПФУ зобов'язано відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі отриманої громадянином допомоги по безробіттю.

Вищий господарський суд України вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах норм матеріального і процесуального права.

Доводи відповідача про відсутність доказів, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між позивачем та відповідачем, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки такий зв'язок не є необхідним елементом для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди з органу державної влади, необхідною є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, а саме: є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відповідно до ст. 1173 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів, тобто і при випадковому завданні.

Посилання заявника касаційної скарги на те, що заявлена до стягнення сума сплачена позивачем добровільно, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди завданої відповідачем позивачу, суд касаційної інстанції також відхиляє, оскільки положенням п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону. Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалося позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася б у випадку своєчасного призначення та виплати пенсій гр. ОСОБА_4, що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою, про що правильно вказали суди обох інстанцій.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Центрального об'єднання Управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 року у справі № 915/439/17 - без змін.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Ємельянов А.С.
СуддяКовтонюк Л.В.