ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 рокуСправа № 912/2772/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2772/17

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна",

м. Київ

до відповідача: Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, м. Кропивницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичної особи ОСОБА_1, м. Мала Виска Кіровоградської області

про стягнення 5 130,95 грн.

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 07/01-24/120 від 20.01.2017 р.;

від 3-ї особи - участі не брали.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь позивача суму в розмірі 5 130, 95 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не повідомив позивача про настання страхової події у строки, передбачені законом, у зв'язку з чим у позивача виникло право на пред'явлення регресного позову щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автомобіля НОМЕР_1, та виплатою страхового відшкодування потерпілій особі.

20.10.2017 р. на адресу суду надійшло заперечення відповідача на позов, в якому Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи припиненням дії договору страхування внаслідок прострочення оплати страхового платежу та вказує на те, що він є неналежним відповідачем у справі.

Окрім того, відповідач заявляє про пропуск позовної давності позивачем за пред'явленими позовними вимогами (а.с. 56-61).

В письмових поясненнях №31905/2017/И від 17.11.2017 р. позивач наводить доводи щодо перебування водія відповідача в трудових відносинах з останнім та заперечує проти застосування строку позовної давності в даній справі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 89-90).

Ухвалою від 20.11.2017 р. господарським судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1.

В письмових доповненнях до відзиву, що надійшли на адресу суду 01.12.2017 р., відповідач наводить доводи щодо несвоєчасності сплати ним страхового платежу по укладеному договору страхування та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 103 - 103а).

Як вбачається із заперечення на позов третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_1 від 30.11.2017 р. , останній на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області та керував транспортним засобом відповідача під час виконання ним своїх службових обов'язків, тому відповідальність за відшкодування шкоди, у відповідності до законодавства, покладається на Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 110-111).

08.12.2017 р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення до відзиву, в яких Головне територіальне управління юстиції в Кіровоградській області вказує на повідомлення страховика про настання страхового випадку водієм страхувальника в телефонному режимі та вважає, що у страховика була можливість реалізувати право на відмову від договору страхування та не здійснювати страхове відшкодування, оскільки відповідач здійснив оплату страхових внесків за договором страхування після дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу відповідача (а.с. 118-120).

В судовому засіданні 08.12.2017 р. представник відповідача заперечив проти заявленого позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа та позивач участі у судовому засіданні не брали, окрім того, останній не виконав вимог ухвали суду від 01.12.2017 р.

Згідно п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" доказом повідомлення про час і місце розгляду справи судом в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи викладене та з огляду на те, що витяги з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень містять інформацію про вручення позивачу та представнику позивача ухвали суду від 01.12.2017 р. (а.с.131-136), господарський суд вважає позивача таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання.

Згідно положень статті 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін - це процесуальне право, яким сторони зобов'язанні користуватися добросовісно.

Як вбачається з пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності уповноваженого представника позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, подані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступні обставини.

10.04.2013 р. між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", страховик) та Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області (далі - ГТУЮ у Кіровоградській області, страхувальник) було укладено угоду про співробітництво в галузі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №GA.00114.33 (далі - Угода про співробітництво, а.с. 107-109).

Так, п.1.1 розділу 1 передбачено, що Угода про співробітництво встановлює загальні умови співробітництва сторін в галузі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 р. №1961-IV, а також на підставі Угоди про співробітництво та полісів, виданих на її виконання, страховик зобов'язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (п. 1.2 розділу 1 Угоди про співробітництво).

На виконання Угоди про співробітництво страховик зобов'язується видати страхувальнику поліси обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по кожному транспортному засобу, заявленому страхувальником (п. 1. 3 розділу 1 Угоди про співробітництво).

В розділі 2 Угоди про співробітництво встановлено обов'язки сторін.

Так, відповідно до п.п.2.1.1. п.2.1 розділу 2 страхувальник зобов'язується вказати перелік транспортних засобів, які мають бути застраховані страховиком, зазначивши їх в додатку №1 Угоди про співробітництво.

Згідно п.п. 2.1.2 п.2.1 Розділу 2 страхувальник зобов'язаний сплатити виставлений страховиком рахунок із зазначенням призначення платежу "За поліси страхування" згідно додатків до Угоди про співробітництво.

Страховик зобов'язаний застрахувати заявлені страхувальником транспортні засоби згідно вимог діючого законодавства, прийняти страхові платежі згідно виставленого рахунку та видати оригінали полісів протягом трьох робочих діб після сплати страхувальником таких страхових платежів (п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 п.2.2 розділу 2 Угоди про співробітництво).

Додаток №1 до Угоди про співпрацю містить перелік транспортних засобів відповідача, що підлягають обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідні їм поліси страхування з зазначенням дати початку їх дії - 14.07.2013 р. (а.с. 109).

09.07.2013 р. на виконання Угоди про співробітництво між ГТУЮ у Кіровоградській та ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2833982 (далі - ОСОБА_3 №АС/2833982), відповідно до якого позивачем застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу Volkswagen Vento 1.6, д/н НОМЕР_2 (далі - VW Vento, д/н НОМЕР_2, а.с. 8).

ОСОБА_3 №АС/2833982 передбачено, що даний договір набирає чинності з 14.07.2013 р. і діє до 13.07.2014 р. та зазначено про сплату страхувальником 09.07.2013 р. страхового платежу в розмірі 221,00 грн.

Поліс №АС/2833982 підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств, що свідчить про погодження умов Договору позивачем і відповідачем.

Відповідно до довідки Управління державної автомобільної інспекції управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про ДТП №9285731 від 23.10.2013 р., по вул. Жовтневій в м. Мала Виска Кіровоградської області 17.10.2013 р. сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Згідно постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2013 р. вказана ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 (а.с. 23-24).

Як вбачається із матеріалів справи, 22.10.2013 р. до позивача, з заявою про настання страхового випадку, звернувся водій автомобіля НОМЕР_1 (а.с. 11-17).

ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було складено страховий акт від 11.12.2013 р. за № UA020/L01/01 та розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких розмір страхового відшкодування становить 5 130,95 грн. (а.с. 45, 46).

За фактом настання страхового випадку, на виконання ОСОБА_3 № АС/2833982 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" сплатило потерпілій стороні страхове відшкодування у розмірі 5 130, 95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №18606 від 11.12.2013 р. (а.с. 25).

Керуючись нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №956/2015-03/ИР від 02.06.2015 р. про відшкодування в порядку регресу сплаченого ним страхового відшкодування у розмірі 5 130, 95 грн. (а.с. 47).

Оскільки, дана вимога залишена ГТУЮ в Кіровоградській області без відповіді, позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з відповідним позовом у даній справі.

Вирішуючи даний спір, господарський суд враховує наступні положення законодавства.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про страхування" факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 980 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. При цьому, страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" (далі - Постанова № 4) у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до п.27 Постанови №4 при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація", при цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 Цивільного кодексу України), а також ст. 38 Закону, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При цьому, при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Так, у момент укладення договору обовязкового страхування у вигляді ОСОБА_3 №АС/2833982 ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" узяло на себе зобовязання відповідати перед не визначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником. Сутність цього виду страхування (страхування відповідальності) полягає в прийнятті страховиком фінансових ризиків виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди, а також у згоді страховика прийняти обовязок сторони боржника у деліктному зобовязанні, якщо воно виникне.

Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на предявлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом, тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобовязання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого кредитора в деліктному зобовязанні, з застосуванням до таких правовідносин положень статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.03.2016 р. №6-2598цс15.

За приписами ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до абз. "ґ" п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Згідно п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Вказане вище прямо передбачає можливість звернення страховика з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу в разі відсутності такого повідомлення учасниками ДТП про настання страхового випадку в передбачений законом строк.

Відповідно до п.1, 2 Інструкції щодо заповнення Повідомлення про ДТП, затвердженої Протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 р. №274/2011, повідомлення про ДТП - це письмове повідомлення встановленого МТСБУ зразка, яке надається Страховику чи МТСБУ водієм транспортного засобу, причетного до ДТП.

Повідомлення заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до ДТП. Повідомлення може оформлятися одним із водіїв транспортних засобів виключно у разі, якщо оформлення ДТП здійснювалося уповноваженими на те працівниками міліції.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач отримував письмове повідомлення відповідача про настання страхового випадку за Полісом № АС/2833982 у передбачені Законом строки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пункт 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України зобов'язує саме страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Крім того, відповідач як юридична особа відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України здатна мати таку ж цивільну правоздатність, як і фізична особа, окрім тих прав та обов'язків, які за своєю правовою природою можуть належати лише людині, а отже відповідач міг здійснювати керування власним транспортним засобом лише через водія і, відповідно, в даному випадку не був безпосереднім учасником ДТП, втім, ця обставина не є підставою для звільнення його від відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає доводи відповідача, викладені в запереченні на позов не обґрунтованими, оскільки останній є не тільки страхувальником, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді ОСОБА_3 №АС/2833982, а і власником транспортного засобу, яким керував його працівник, що перебував при виконанні службових обов'язків під час скоєння ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 914/3831/13 від 10.06.2014 р.

В підтвердження прострочення оплати страхового внеску по укладеному ОСОБА_3 №С/2833982, і як наслідок дострокового припинення дії договору страхування та звільнення страховика від обов'язку виплати страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, відповідач надає платіжне доручення №488 від 29.05.2014 р. на загальну суму 2 792 грн, з посиланням у призначенні платежу на Угоду про співпрацю, що містить, у відповідності до Додатку №1, перелік транспортних засобів відповідача, які підлягають обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з відповідними їм полісами страхування та зазначенням сум страхових внесків по кожному з них, загальний розмір яких відповідає сумі сплачених страхувальником внесків згідно вищевказаного платіжного доручення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 997 Цивільного кодексу України у разі якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після пред'явлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 28 Закону України "Про страхування" дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також, зокрема, у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

ОСОБА_3 Угоди про співпрацю, як і укладеного на її виконання договору страхування (ОСОБА_3 №АС/2833982) не встановлено строк внесення страхових платежів по договору страхування, докази на пред'явлення страховиком вимоги до страхувальника щодо сплати простроченого страхового внеску та відсутність такої оплати, що б свідчило про дострокове припинення договору страхування в матеріалах справи відсутні; окрім того Полісом №АС/2833982 підтверджується сплата страхувальником страхового внеску в розмірі 221, 00 грн.

Враховуючи наведене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з цим, відповідач в запереченні на позов заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності за пред'явленою позовною вимогою.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання.

Пунктом 2.2 пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Оскільки чинним законодавством України передбачено, що строк позовної давності відраховується з моменту здійснення страхової виплати, яку було здійснено 11.12.2013 р., про що свідчить платіжне доручення № 18606, наявне в матеріалах справи, а отже строк позовної давності для подання позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, з урахуванням ст. 254 Цивільного кодексу України, закінчився 12.12.2016 р., разом з тим позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою лише 22.09.2017 р., тобто з пропуском строку позовної давності.

На вимогу ухвали суду від 20.11.2017 р. ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" подало до суду письмові пояснення, які містять доводи позивача щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, в яких позивач заперечує проти застосування позовної давності, заявленої відповідачем, однак при цьому позивач необґрунтовує свої доводи належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України та не наводить поважність причин її пропуску.

Позивач не зазначив причини пропуску строку позовної давності, в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування поважних причин пропуску такого строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача та не стягуються.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Копію рішення направити рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення:

позивачу за адресою: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40;

ТОВ "Інтер-Ріск Україна" за адресою: 04112, м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 7;

третій особі (ОСОБА_1М.) за адресою: 26200, Кіровоградська обл., м. Мала Виска, вул. Мічуріна, буд. 35.

Повне рішення складено 13.12.17

Суддя Л.С. Вавренюк