ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року Справа № 923/900/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., при секретарі судового засідання Бєловій О.С., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком"

до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради у Херсонській області

про стягнення 290286,65 грн,

за участі:

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Новій ОСОБА_1

представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 (представників за дорученнями),

від відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 (представників за дорученнями),

третьої особи не зявився,

в с т а н о в и в:

21.09.2017 Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» звернувся до суду з вимогами, спрямованими до Управління праці та соціального захисту населення Новокаховсьої міської ради, про стягнення 290950,30 грн витрат, які ним понесені у звязку з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян міст ОСОБА_1 та Таврійська у 2016 році. Під час судового розгляду справи позивач заявою від 08.12.2017 після проведеної звірки з відповідачем зменшив розмір позовних вимог, заявивши до стягнення 290286,65 грн.

Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на положеннях пункту 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації», статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, якими встановлено, що видатки на відшкодування вартості послуг звязку, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України, а у відповідності до пункту 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з вимокання державних програм соціального захисту населення є керівники самостійних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Позивач зазначає, що відповідачем вказані правові приписи у повній мірі не виконанні, у звязку з чим виникла заборгованість у вказаній сумі.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на непередбачення в кошторисі Управлніння на 2016 рік фінансування таких витрат, у звязку з чим у відповідності до приписів статтей 23 та 48 Бюджетного кодексу України воно не мало права брати на себе бюджетні зобовязання. Поряд з цим Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачалося надання субвенцій на компенсацію пільг. Поряд з цим, за розрахунками відповідача правильною сумою нарахування вартості пільг за 2016 рік є сума 290098,07 грн, оскільки позивачем не враховано втрату пільг громадянами ОСОБА_6Я та ОСОБА_7

Залученим до участі у справі в якості третьої особи Управлінням Державної казначейської служби України у м. Новій ОСОБА_1 пояснення по суті позовних вимог не надані.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 17.10.2017, 07.11.2017, 05.12.2017 та 08.12.2017.

Крім викладеного судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» протягом 2016 року надавало телекомунікаційні послуги населенню міст ОСОБА_1 та Таврійська, в тому числі пільговим категоріям громадян.

Ці обставини є достовірними, оскільки вони не оспорюються сторонами та добровільно ними визнаються, а тому не потребують додаткового доказування, що слідує з положень абзацу 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, за яким обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як слідує з Розрахунків видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, Актів звірки розрахунку за телекомунікаційні послуги та Акту звіряння розрахунків, складеному сторонами під час судового розгляду справи, позивачем при наданні телекомунікаційних послуг, обраховано витрати, які ним понесені у звязку з оплатою пільговими абонентами за надані послуги зі знижкою протягом 2016 року в сумі 290286,65 грн, в тому числі: у січні 24758,84 грн, у лютому 24449,46 грн, у березні 26966,91 грн, у квітні 25732,72 грн, у травні 24939,53 грн, у червні 25152,70 грн, у липні 23917,97 грн, у серпні 24119,41 грн, у вересні 22790,36 грн, у жовтні 22621,47 грн, у листопаді 22211,08 грн, у грудні 22626,20 грн.

Проте, за розрахунками відповідача позивачем понесені витрати на суму 290098,07 грн, в тому числі: у січні 24735,39 грн, у лютому 24410,65 грн, у березні 26931,35 грн, у квітні 25709,27 грн, у травні 24916,08 грн, у червні 25129,25 грн, у липні 23897,55 грн, у серпні 24119,41 грн, у вересні 22790,36 грн, у жовтні 22621,47 грн, у листопаді 22211,08 грн, у грудні 22626,20 грн.

Таким чином несплаченою за розрахунками позивача є сума 290286,65 грн, а за розрахунками відповідача 290098,07 грн.

Анілізуючи розходження в названих сумах нарахуваня, суд зазначає, що позивачем надавалися телекомунікаційні послуги громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виходячи з наявності у них пільг за декількомі законами одночасно, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а відповідачем враховано, шо ці особи не мали праа на пільги за названими законами, що вбачається також з Повідомлень про відсутність права на отримання пільг у звязку з тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

За таких обставин, суд сприймає правильним обрахунок, зроблений відповідачем.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що порядок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян врегульовано положеннями пункт у 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації». Зокрема, за правовою нормою телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

В свою чергу, діючими на даний час законами, якими встановлені відповідні пільги, є наступні Закони України: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про охорону дитинства», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відповідності до пункту 9 статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист населення віднесені до видатків Державного бюджету, а згідно з пунктами 1 та 2 статті 97 того ж Кодексу такі видатки є субвенціями з державного бюджету, порядок та умови надання яких визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

За змістом цього Порядку:

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2);

- головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з вимокання державних програм соціального захисту населення є керівники самостійних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (пункт 3);

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів; головні розпорядники коштів здійснюють у пятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг (пункт 8).

Отже, Управління праці та соціального захисту населення Новокаховсьої міської ради є виконавчим органом, до компетенції якого відноситься обовязок щодо прийняття від підприємств, установ, організацій, що надають послуги звязку окремим категоріям громадян, розрахунків на компенсації та на відшкодування витрат за надані пільги, звірки з їх інформацією, що міститься в реєстрі, та обовязки щодо здійснення їх компенсації.

У відповідності до частини 3 статті 19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, наділені бюджетними повноваженнями (правами та обов'язками з управління бюджетними коштами).

ПАТ Укртелеком не є учасником бюджетного процессу, а правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Так, відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В свою чергу, згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу статті 614 того ж Кодексу, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Тобто, чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

У відповідності до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно п. 5 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "ОСОБА_3 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446, від 15.05.2012 р. у справі №3-28гс12.

Викладені правові приписи свідчать про обовязок держави в особі відповідного управління соціального захисту населення, в даному випадку відповідача, компенсувати надавачу телекомінікаційних послуг вартість понесених витрат на надання соціальних пільг відповідному населенню міст, виконавши взяте на себе за законом зобовязання, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб. У зв'язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 290098,07 грн є правомірними.

За таких обставин, заперечення відповідача до уваги судом не приймаються, оскільки положення статтей 23 та 48 Бюджетного кодексу України стосуються регулювання правовідносин щодо самостійного взяття розпорядником бюджетних коштів зобовязань з бюджету, які в даному спорі відсутні, оскільки оплата наданих державою пільг та механізм компенсації таких витрат передбачені діючим законодавством, в тому числі постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем 290098,07 грн в добровільному порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення цієї суми, а в іншій сумі безпідставними.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до приписів статті 49 ГПК України суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача, судовий збір у розмірі 4351,69 грн покладається на нього пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вказаних правових норм і керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Новокаховсьої міської ради (адреса: 74900 Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Історична, буд. 18; ідентифікаційний номер 03198327) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» (адреса: 73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 41; ідентифікаційний код 01188661) 290098,07 грн основної заборгованості та 4351,69 грн компенсації по сплаті судового збору.

3.В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складене 08.12.2017

Суддя М.К. Закурін