РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2017 р. Справа № 924/656/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО", м. Червоноград, Львівська область

до Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест", с. Велика Калинівка, Хмельницький район

про визнання недійсним договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17 (суддя Димбовський В.В.) у позові товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" до виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" про визнання недійсним договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського Хмельницької області від 25.09.2017 року у справі №924/656/17. Прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" та визнати договір від 25.01.2012 р. про зарахування зустрічних вимог по Договору поставки №08/11 від 22.08.2011 р. недійсним.

Апеляційна скарга (з доповненнями, що надійшли до апеляційного суду 02.11.2017р.) мотивована тим, що рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 року та вважає його таким, яке відповідно до статті 104 ГПК України прийняте з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що правочин про зарахування однорідних вимог, оформлений договором від 25.01.2012р. про зарахування вимог по Договору поставки №08/11 від 22.08.2011 р. є таким, що не відповідає положенням чинного законодавства, що викладені в ст.. 601 ЦК України, ст.. 203 ГК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "10" жовтня 2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

02.11.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" надало апеляційному суду доповнення до апеляційної скарги.

04.12.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" надало апеляційному суду письмові пояснення.

08.12.2017р. Виробничо-комерційне підприємство "Явір-Інвест" надало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, просить суд застосувати строк позовної давності при вирішенні даного позову. У задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17 відмовити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17 залишити без змін.

08.12.2017р. Виробничо-комерційне підприємство "Явір-Інвест" подало клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" - ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест" - ОСОБА_2 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.01.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту (далі -постачальник), з однієї сторони, і Виробничо-комерційне підприємство "Явір-Інвест", в особі директора ОСОБА_4С, що діє на підставі Статуту, (надалі - покупець), з іншої сторони, уклали договір про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Згідно п. 1.1 вказаного договору, постачальник та покупець, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, прийшли до угоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зустрічне виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Умовами договору про зарахування сторони погодили наступне.

Згідно договору поставки №08/11 від 22 серпня 2011р., укладеного між сторонами, постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 18889989,07 гривень (п. 2.1 договору).

Станом на 01.01.2012р. покупець має перед постачальником заборгованість за поставлений товар в сумі 4771137,00 грн. (п. 3.1 договору).

Згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем по сплаті штрафу в сумі 1888998,90 грн. (п. 4.1 договору).

Згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем в сумі 3777997,81 грн. (5.1 договору).

Згідно додаткової угоди №8 від 25.10.2011р. покупець за порушення своїх зобов'язань щодо оплати товару має заборгованість перед постачальником в сумі 3777997,81 грн. (п. 6.1 договору).

У п. 7.1 договору передбачено, що з моменту підписання цього договору, додаткова угода №8 від 25.10.2011р., якою передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору в розмірі 20% від загальної ціни договору розривається та втрачає юридичну силу і сторони не є зобов'язаними по сплаті штрафних санкцій згідно пунктів 5.1 та 6.1 цього договору.

За умовами п. 8.1, зобов'язання сторін за пунктами 3.1 та 4.1 цього договору припиняються на суму 1888998,90 грн. шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Після підписання сторонами цього договору, постачальник є кредитором, а покупець боржником за поставлений товар в сумі 2882138,10 грн. (п. 9.1 договору).

У п. 9.2 договору встановлено, що покупець зобов'язується погасити постачальнику наявну заборгованість в наступні строки та в наступних розмірах: до 10.02.2012р. - не менше ніж 1082138,10 грн.; до 10.03.2012р. - не менше ніж 950000 грн.; до 10.04.2012р. - 850000 грн.

В разі порушення покупцем умов пункту 9.2 цього договору, цей договір може бути розірваний у встановленому законодавством порядку (п. 10.1 договору).

Згідно п. п.10.2, 10.5, цей договір після його підписання сторонами та скріплення печатками стає невід'ємною частиною договору №11/08 від 22.08.2011р. та має силу додаткової угоди до нього. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У господарському суді Хмельницької області розглядалася справа №19/5025/918/12 і рішенням суду від 07.02.2014р. (з урахуванням постанови ВГСУ від 23.07.2014р.) присуджено до стягнення за первісним позовом з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО", поміж інших сум, 1661137,66 грн. боргу за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.; за зустрічним позовом присуджено до стягнення з ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО" на користь ВКП "Явір-Інвест", поміж інших сум, 2000000,00 грн. - штрафу.

На виконання рішення та постанови видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. по справі №19/5025/918/12 визнано наказ господарського суду Хмельницької області про стягнення з ВКП "Явір-Інвест" на користь ТОВ промислово-комерційна фірма "КОНО" 1661137,66 грн. боргу за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. таким, що не підлягає виконанню.

Згідно вказаної вище ухвали від 22.02.2016р., яка набрала законної сили, судом було досліджено факти, якими встановлено припинення зобов'язань ВКП "Явір-Інвест" перед ТОВ фірмою "КОНО" у розмірі 1888998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, визнано відсутнім у ТОВ фірми "КОНО" право на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1661137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., яка заявлялась до стягнення у справі №19/5025/918/12.

У подальшому, по справі №19/5025/918/12 ТОВ фірми "КОНО" була подана заява про перегляд ухвали суду від 22.02.2016р. за нововиявленими обставинами, в задоволенні якої ухвалою від 19.07.2016р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016р., було відмовлено.

Так, зокрема, Вищий господарський суд України у постанові від 28.12.2016р. у справі №19/5025/918/12 зазначив, що матеріалами справи дійсно підтверджується, що 25.01.2012р. був укладений договір про зарахування зустрічних вимог, у якому сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди про припинення зустрічного виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. на підставі ст. 601 ЦК України.

У постанові від 28.12.2016р., Вищий господарський суд України зробив висновок, що сторони за їхньою взаємною згодою припинили зобов'язання ВКП "Явір-Інвест" щодо сплати суми боргу за договором поставки на суму 1888998,90 грн. і на цю ж суму зобов'язання ТОВ "КОНО" щодо сплати штрафу відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р.

Як вбачається з постанови від 28.12.2016р., Вищий господарський суд України, взявши до уваги, що договір про зарахування є дійсним і за ним припиняються зобов'язання не лише ВКП "Явір-Інвест", а й ТОВ фірми "КОНО", зробив висновок, що було б несправедливо вимагати від ВКП "Явір-Інвест" сплати боргу в сумі 1661137,66 грн., без урахування здійсненого сторонами зарахування зустрічних вимог на суму 1888998,90 грн. При винесенні постанови, Вищий господарський суд України, погоджуючись із відсутністю підстав для перегляду за НВО ухвали, якою визнано наказ таким, що не підлягає виконанню, також зауважив на вкрай несприятливих для ВКП "Явір-Інвест" наслідків у випадку не проведення зарахування зустрічних вимог за підписаною між сторонами угодою (подвійне стягнення суми боргу).

Висновки про припинення зобов'язань у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі договору про зарахування від 25.01.2012р. містяться також у постанові Рівненського апеляційного господарського суду Хмельницької області від 24.01.2017р. по справі №924/928/16 та постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2017р. по справі №924/928/16, зокрема, з посиланням на ст. 35 ГПК України та постанову ВГСУ від 28.12.2016р. по справі №19/5025/918/12.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 , 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Одночасно враховується, що пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

В пункті 2.9. вище зазначеного пленуму зазначено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Апелянт не погоджується із правочином від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог до Договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. та вважає, що згідно ст. 601 ЦК України він є таким, що не відповідає положенням чинного законодавства України.

Апеляційний суд не може погодитись з наведеними твердженнями, приймаючи до уваги наступне.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї сторони.

Аналогічний зміст містить і стаття 203 ГК України, якою передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є формою припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Зарахування зустрічних однорідних вимог відбувається шляхом вчинення спрямованих на це дій, або у формі договору, або у формі одностороннього правочину.

Зарахування, оформлене договором, найчастіше обумовлюється волевиявленням обох його сторін, як це має місце при належному виконанні або при припиненні зобовязання за згодою сторін.

Принцип свободи договору закріплений у статті 627 ЦК України, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, свобода договору полягає насамперед у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Зміст договору сторони визначають на основі вільного волевиявлення та мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Право на зарахування зустрічних однорідних вимог реалізовано сторонами у справі шляхом укладення договору про зарахування, в якому вони погодили умови, які вважали за потрібне, що є ознакою договірної свободи, визначеною ст. 627 ЦК України, волевиявленням суб'єктів правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Відтак, підписанням договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. сторони скористались свої правом на свободу договору, який в свою чергу спрямований на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин, а саме зустрічне виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, факт укладення договору про зарахування зустрічних вимог від 25.01.2012р. та факт припинення зобов'язань у зв'язку із зарахуванням зустрічних вимог вже встановлено судами.

Зокрема, в ухвалі господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. по справі №19/5025/918/12, якою визнано наказ господарського суду Хмельницької області таким, що не підлягає виконанню, досліджено факти, якими було встановлено припинення зобов'язань ВКП "Явір-Інвест" перед ТОВ фірмою "КОНО" у розмірі 1888998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, визнано відсутнім у ТОВ фірми "КОНО" право на стягнення з ВКП "Явір-Інвест" боргу в сумі 1661137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р., яка заявлялась до стягнення у справі №19/5025/918/12.

Окрім того, постановою Вищого господарського суду України від 28.12.2016р. у справі №19/5025/918/12 про перегляд ухвали господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. за нововиявленими обставинами підтверджено укладення 25.01.2012р. між сторонами договору про зарахування зустрічних вимог та припинення зобов'язань ВКП "Явір-Інвест" щодо сплати суми боргу за договором поставки на суму 1888998,90 грн. і на цю ж суму зобов'язання ТОВ "КОНО" щодо сплати штрафу відповідно до додаткової угоди №8 від 25.10.2011р.

Про припинення зобов'язань у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі договору про зарахування містяться й у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. по справі №924/928/16 та постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2017р. по справі №924/928/16.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції, враховує те, що судами встановлено укладення договору про зарахування зустрічних вимог та припинення зобов'язань саме шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договором згідно ст. 601 ЦК України, а також, приймаючи до уваги принцип свободи договору та можливість припинення зобов'язань будь-яким способом, навіть в одностороньому порядку, оскільки заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, обставини, на які посилається позивач, не можуть бути визнані підставою для визнання договору недійсним.

Окрім того, судом надана правомірна оцінка інформації про подання заяви до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи з приводу оспорюваного договору про зарахування, оскільки даний факт не перешкоджає встановленню судом у даній справі фактичних обставин і не перешкоджає в подальшому позивачу звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору від 25.01.2012р. про зарахування зустрічних вимог по договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Щодо заяви про сплив строку позовної давності, апеляційний суд виходить з наступного.

З приводу заяви про застосування строків позовної давності судом враховується, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З огляду на відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, строк позовної давності до спірних правовідносин судом не застосовується.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія враховує наступне.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, а відтак відхили подане клопотання про відкладення розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма "КОНО" на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.17 р. у справі №924/656/17- залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №924/656/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.