РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/18957/17

За позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарт"

про стягнення 3 644 637, 52 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Мамалига З.І.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарт" (далі-відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 3 644 637, 52 грн., з яких: 2 000 000, 00 грн. - сума основного боргу; 165 037, 52 грн. - 3% річних; 1 479 600, 00 грн. -інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу цінних паперів № 20140211/БВ-02 від 11.02.2014 в частині оплати отриманих векселів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2017 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 23.11.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 23.11.2017 представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду від 31.10.2017 для долучення до матеріалів справи.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 07.12.2017.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру.

В силу положень ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарт» є: 02068, м. Київ, Дарницький район, вул. Драгоманова, 14-А.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 та 23.11.2017 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду вказані ухвали підприємством зв'язку не повернуті.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.02.2014 між Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарт» (далі - покупець) укладено Договір купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати покупцю, а покупець зобов'язався прийняти й оплатити наступні цінні папери: простий вексель АА 0842949 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 700 000 грн.; простий вексель АА 0842950 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 300 000 грн.; простий вексель АА 0844310 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 1000 000 грн. Всього 3 векселя на загальну вексельну суму 2000000 грн. (п.1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору, сума цього договору складає 2000000 грн.

Згідно з п. 2.1 договору, покупець зобов'язався оплатити суму цього договору, зазначену в п.1.2, зменшену на суму особливого податку, визначену з урахуванням ст.215-1 Податкового кодексу України, яка дорівнює 30 000 грн, до 31.12.2014 шляхом перерахування на банківський рахунок продавця грошових коштів з формулюванням платежу «оплата векселів з іменним індосаментом відповідно до договору купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 без ПДВ».

У п.2.2 договору зазначено, що продавець зобов'язаний передати вексель з іменним індосаментом протягом 7 банківських днів з дати підписання цього договору. Передача оформлюється актом прийому - передачі ЦП, який є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що він вступає в силу з дати підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у відповідності до умов договору купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 були передані цінні папери, а саме: простий вексель АА 0842949 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 700 000 грн.; простий вексель АА 0842950 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 300 000 грн.; простий вексель АА 0844310 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 1000 000 грн., а відповідачем в свою чергу були прийняті вказані цінні папери, що підтверджується актом прийому - передачі цінних паперів від 11.02.2014, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати прийнятих цінних паперів за договором купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 2000000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.01.2015 до 30.09.2017 у розмірі 165 037 ,52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 479 600 грн. за період з 01.01.2015 по 30.09.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі - продажу.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, позивачем у відповідності до умов договору купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 були передані цінні папери, а саме: простий вексель АА 0842949 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 700 000 грн.; простий вексель АА 0842950 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 300 000 грн.; простий вексель АА 0844310 ДП «Криворізька теплоцентраль», 10.02.2014, за пред'явленням, сума векселя 1000 000 грн., а відповідачем в свою чергу були прийняті вказані цінні папери, що підтверджується актом прийому - передачі цінних паперів від 11.02.2014, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Однак, відповідач оплати прийнятих за актом цінних паперів не провів, доказів зворотного суду не надав.

Статтею 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з п.2.1 договору покупець зобов'язався оплатити суму цього договору, зазначену в п.1.2, зменшену на суму особливого податку, визначену з урахуванням ст.215-1 Податкового кодексу України, яка дорівнює 30 000 грн, до 31.12.2014 шляхом перерахування на банківський рахунок продавця грошових коштів з формулюванням платежу «оплата векселів з іменним індосаментом відповідно до договору купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 без ПДВ».

Таким чином, враховуючи положення 2.1 договору відповідач повинен був оплатити вартість переданих цінних паперів за договором купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 31.12.2014, а тому починаючи з 01.01.2015 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати переданих цінних паперів, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору купівлі - продажу цп №20140211/БВ-02 від 11.02.2014 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 000 000 грн. заборгованості.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 01.01.2015 по 30.09.2017 у розмірі 165 037, 52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 479 600, 00 грн. за період з 01.01.2015 по 30.09.2017.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем сплати за отримані цінні папери за загальний період прострочки з 01.01.2015 по 30.09.2017 у розмірі 165 037, 52 грн. вважає, що ця частина позовних вимог також підлягає задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Отже, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий позивачем, суд встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення та тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 479 600, 00 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 32, 33,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Кривбасводоканал» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарт» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, будинок 14-А, ідентифікаційний код - 19312920) на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (50027, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вул. Єсеніна, будинок 6А, ідентифікаційний код - 03341316) 2 000 000 (два мільйони) грн. 00 коп. - заборгованості, 165 037 (сто шістдесят п'ять тисяч тридцять сім) грн. 52 коп. - 3% річних, 1 479 600 (один мільйон чотириста сімдесят дев'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. - інфляційні, 54 669 (п'ятдесят чотири тисячі шістсот шістдесят дев'ять) грн. 56 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 12.12.2017

Суддя С.О. Щербаков