РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

06 грудня 2017 року Справа № 924/749/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.17 р. у справі №924/749/17 (суддя Виноградова В.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" (смт.Нова Ушиця Хмельницької області)

до приватного підприємства "Яртранс" (м.Хмельницький)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу - Оксанюк А.А.

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кугаєвський Г.І. (директор товариства, паспорт серії НОМЕР_1)

Ткачук Ю.Г. (представник за довіреністю б/н від 14.03.2017р.)

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.10.2017р. у справі №924/749/17 відмовлено у позові приватного акціонерного товариства "Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" до приватного підприємства "Яртранс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу - Оксанюк А.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу (№589460 від 08.10.2013 р., укладеного між ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" та ПП "Яртранс") (арк.справи 168-172).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - приватне акціонерне товариство "Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (арк.справи 180-183).

В скарзі апелянт стверджує, що під час укладення договору купівлі-продажу заступник голови правління ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» ОСОБА_4 взагалі не був наділений ніякими повноваженнями, тобто, особа без повноважень, рішення наглядової ради товариства суперечило рішенню загальних зборів акціонерів та вимогам статей 52, 58 Закону України «Про акціонерні товариства»; у свою чергу третя особа, ПП «Яртранс», в особі свого представника - директора ОСОБА_5, під час укладення спірного договору та після цього діяло не добросовісно та не розумно, такі дії продовжувалися і після укладення договору; виконання за спірними договорами не приймалося, оскільки орендна плата продовжувалася сплачуватися на рахунки ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843», кошти на рахунки підприємства, згідно із умовами договору, не надійшли, акти прийому передачі майна не були складені; спірний договір не відповідає нормам чинного законодавства, а тому не міг бути нотаріально посвідченим.

Зазначає, що в силу сукупності приписів ч.3 ст.244, ч.1 ст.245, ст.246, ст.657 Цивільного кодексу України, доручення від імені юридичної особи на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, має бути видано юридичною особою у письмовій формі та нотаріально посвідчене.

Укладаючи спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна, що належало ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843», діючи від імені товариства, заступник голови правління ОСОБА_4 не був наділений установчими документами відповідними повноваженнями, а товариством не видавалося йому нотаріально посвідчене доручення для представництва із третіми особами, тобто, укладаючи даний договір, ОСОБА_4 не мав взагалі ніяких повноважень для цього.

На обґрунтування даних підстав було надано копію Статуту ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843», де містилася повноваження голови правління ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» та його першого заступника, відомості щодо перебування голови правління ОСОБА_6 на роботі, наказ про перебування ОСОБА_4 на посаді заступника голови правління (не першого).

Апелянт стверджує, що виконання за спірним договором товариство не приймало. Підтвердженням цього є те, що у касу підприємства та на рахунки не надходили кошти від реалізації усього майна, акти прийому передачі не складалися, а були складені лише при розгляді справи у суді, крім цього, з боку відповідача акт прийому передачі підписано не директором ПП «Яртранс» ОСОБА_5, а іншою особою, навіть після реалізації цих приміщень сплата орендної плати здійснювалося ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843». На підтвердження даних обставин надано висновок експертно-економічного дослідження №13 від 18 березня 2015 року, копії касової книги (підтверджують факт не надходження коштів та факт оплати орендної плати після реалізації приміщень), довідки банку про рух коштів на рахунках.

Для підтвердження тієї обставини, що акти прийому-передачі майна за договором купівлі-продажу від 08.10.2013р. не були підписані директором ПП «Яртранс» ОСОБА_5, 17 жовтня 2017 року представником позивача ставилося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак у її призначенні судом першої інстанції було відмовлено.

Звертає увагу, що 29.12.2012р. між ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» в особі голови правління ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди будівель гаража. У даному договорі є посилання про те, що голова правління ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» діє на підставі Статуту. Таким чином, ОСОБА_5, який укладав спірний договір, як директор ПП «Яртранс», був обізнаний із Статутом товариства та йому було відомо про відсутність повноважень у ОСОБА_4 при підписанні договору з ОСОБА_4. ОСОБА_5 знаючи про відсутність повноважень у ОСОБА_4 міг перевірити Статут.

Також, апелянт зазначає, що посвідчуючи 08.10.2013р. договір приватний нотаріус Оксанюк А.А. не сприяла ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» у захисті його законних інтересів та не керувалася нормами законів України. Нею не було перевірено наявність повноважень у ОСОБА_4 на представництво під час підписання спірного договору.

Нотаріус послалася на наказ про прийняття ОСОБА_4 на посаду заступника голови правління, однак, нею не взято до уваги, що даний наказ суперечить нормам чинного законодавства та не може наділяти працівника повноваженнями по представництву юридичної особи.

У посадових інструкціях заступника голови правління ОСОБА_4 були відсутні відповідні права, щодо представництва товариства.

Приватний нотаріус не провела перевірки обсягу цивільної дієздатності у ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» при вчиненні нотаріальної дії, чим порушила вимоги статті 5, 7, 44 Закону України «Про нотаріат». У випадку реалізації нотаріусом статей 5, 7, 44, 54 Закону України «Про нотаріат» останній мав відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

У 2008 та 2009 роках рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» було прийнято рішення про заборону реалізації майна товариства вартість якого перевищує 1000 гривень. Проте, в порушення даної норми, 30 серпня 2013 року наглядовою радою було прийняте рішення про відчуження майна товариства вартістю в десятки разів більшою, а ніж 1000 гривень.

Виконавчим органом ПрАТ «Новоушицьке «АТП 16843», згідно ст.58 Закону України «Про акціонерні товариства» та Статутом, є правління. Таким чином, рішення наглядової ради в частині уповноваження ОСОБА_4 на підписання договору купівлі-продажу майна суперечить нормам чинного законодавства та Статуту. Правління ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» не уповноважувало ОСОБА_4 на укладення договорів купівлі-продажу майна.

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року у справі №924/749/17 за позовом ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» до ПП «Яртранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А., про визнання недійсним договору купівлі - продажу майна від 08.10.2013р. №589460 та ухвалити нове, яким визнати даний договір недійсним.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.11.2017р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання на 06.12.2017р. о 14:45 год. (арк.справи 179).

27.11.2017р. від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (арк.справи 193, 194).

У відзиві відповідач зазначає, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. у справі №924/1525/14, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. у справі №924/1525/14, та ухвалою Верховного Суду України від 01.09.2016р., підтверджена законність укладання між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу №589460 від 08.10.2013р. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що хоча договір купівлі-продажу №589460 від 08.10.2013р. і укладений зі сторони позивача з перевищенням повноважень, однак наступні дії позивача підтверджують схвалення цього правочину, що згідно приписів ст.241 Цивільного кодексу України унеможливлює визнання цього договору недійсним.

Крім того, рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24.02.2017р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2017р., підтверджена наявність відповідних повноважень у заступника голови Правління позивача ОСОБА_4, на укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 08.10.2013р., та відсутність підстав для скасування нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 08.10.2013р.

Повноваження заступника голови правління ПрАТ «Новоушицьке «АТП 16843» ОСОБА_4 на укладання оспорюваного договору купівлі-продажу підтверджується також витягом з Державного реєстру юридичних осіб, наказом позивача №5 від 25.05.2009р., протоколом спостережної ради позивача №8 від 30.08.2013р.

На виконання укладеного договору купівлі-продажу від 08.10.2013р., позивач передав майно відповідачу за актом прийому-передачі, отримав від відповідача грошові кошти за це майно, та використав ці грошові кошти на свої власні потреби.

Вказані обставини підтверджуються Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 15.10.2013р., квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.10.2013р., та вищезазначеними судовими рішеннями, в тому числі судів касаційних інстанцій.

На підставі викладеного відповідач просить Рівненський апеляційний господарський суд залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2017р. у справі №924/749/17 без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

06.12.2017р. на електронну адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу - Оксанюк А.А. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник третьої особи зазначає, що питання щодо дійсності договорів уже було предметом спору в господарській справі №924/1525/14, по якій були прийняті наступні судові рішення (на даний час вступили в законну силу та не скасовані): постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р.; постанова Вищого господарського суду України від 08.06.2016р.; ухвала Верховного Суду України від 01.09.2016р. Суди дійшли висновку про відповідність договорів вимогам закону та про уповноваженість представника ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» їх укладати. Крім того, ПрАТ Новоушицьке АТП схвалило дії ОСОБА_4, шляхом отримання коштів від продажу майна. А відтак, в будь-якому випадку, ОСОБА_4, діяв в межах повноважень, що також встановлено вищевказаними судовими рішеннями.

Також стверджує, що Оксанюк А.А., як приватний нотаріус, при перевірці повноважень представника ОСОБА_4, виконала усі обов'язки покладені на неї законом. Крім того, оскарження дій Оксанюк А.А., як нотаріуса, уже були предметом позову ПрАТ «Новоушицьке АТП» у цивільній справі №680/789/16-ц за позовом ПрАТ «Новоушицьке АТП» до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. про скасування нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу.

Рішенням Новоушицького районного суду від 24,02.2017р., в подальшому залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2017р., у задоволенні позову було відмовлено. При цьому, судами встановлено, що при відмові в позові суд першої інстанції виходив з того, що дії нотаріуса при посвідченні договорів не суперечать вимогам діючого законодавства, також, що заступник голови правління товариства ОСОБА_4 був належним чином уповноважений на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

На підставі викладеного третя особа просить суд апеляційну скаргу ПрАТ «Новоушицьке АТП 16843» на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.2017р. - відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Також, посилаючись на зайнятість представника Оксанюк А.А. в інших судових засіданнях, просить розгляд справи проводити без особистої участі Оксанюк А.А, та її представника.

06.12.2017р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку із раптовою хворобою.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання та вважає за необхідне зазначити, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Разом з тим, відповідачем не подано доказів, які підтверджують вказані у клопотанні обставини, а також, які підтверджують відсутність інших представників товариства.

Водночас, згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Із врахуванням вищенаведеного, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача (скаржника) та представника третьої особи у справі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 06.12.2017р. представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Згідно п.1.1. Статуту ПрАТ „Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843", затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ „Новоушицьке АТП 16843", протокол №13 від 12.05.2011р., ПрАТ „Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" є новим найменуванням ВАТ „Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843", створеного згідно з рішенням регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області від 22.07.1997р. №495 шляхом перетворення державного Новоушицького автотранспортного підприємства 16843 у ВАТ „Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" відповідно до Порядку перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства (затверджено постановою КМУ від 11.09.96 №1099).

Як встановлено п.2.7 Статуту товариство має право продавати, передавати безоплатно, обмінювати, здавати в оренду юридичним та фізичним особам засоби виробництва та інші матеріальні цінності, використовувати та відчужувати їх іншим шляхом, якщо це не суперечить чинному законодавству України та цьому Статуту.

Відповідно до п.п.7.1 Статуту органами управління товариства є: загальні збори акціонерів; наглядова рада; правління; ревізійна комісія. Загальні збори є вищим органом товариства (п.7.2 Статуту).

Згідно п.7.3 Статуту загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції правління товариства.

Відповідно до пп.10 п.7.3 Статуту до компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про укладення правочинів на суму, що перевищує 50 відсотків балансової вартості активів товариства за даними останньої фінансової звітності товариства.

Пунктом 7.14 Статуту встановлено, що наглядова рада є органом товариства, який здійснює контроль за діяльністю правління та захист прав акціонерів товариства.

Підпунктом 13 пункту 7.15 Статуту передбачено, що до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішень про укладання правочинів на суму від 25 до 50 відсотків балансової вартості активів товариства за даними останньої фінансової звітності товариства. Питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення правлінню товариства.

Згідно п.7.18 Статуту, правління є виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю. Правління є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді товариства та організовує виконання їх рішень.

У п.7.20 Статуту зазначено, що до компетенції правління належать всі питання діяльності товариства, крім тих, що віднесені до компетенції інших органів товариства.

Підпунктами 2-5 пункту 7.22 Статуту товариства встановлено наступне. Роботою правління керує голова правління, який має право: розподіляти обов'язки між членами правління; без довіреності представляти інтереси товариства та вчиняти від його імені юридичні дії в межах компетенції, визначеної цим статутом; приймати рішення про укладення правочинів на суму, що не перевищує 10% балансової вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства; розпоряджатися коштами та майном товариства в межах, визначених цим статутом, рішеннями загальних зборів та наглядової ради; підписувати довіреності, договори та інші документи від імені товариства, рішення про укладення (видачу) яких прийнято уповноваженим органом товариства в межах його компетенції відповідно до положень цього статуту.

Як встановлено п.7.23 Статуту перший заступник голови правління надає допомогу голові правління в організації роботи голови правління та виконує його функції у разі його відсутності. При виконанні функцій голови правління перший заступник має право без довіреності здійснювати юридичні дії від імені товариства в межах компетенції, визначеної цим Статутом.

Згідно рішення наглядової ради ПрАТ „Новоушицьке АТП 16843", оформленого протоколом №8 від 30.08.2013р., вирішено відчужити частину майна товариства за поданою заявою ПП „Яртранс", а саме: будівлю КТП, будівлю майстерні з прибудовою і профілакторію (шинно-монтажний пост); уповноважити заступника голови правління ОСОБА_4 виготовити необхідні документи, провести відчуження об'єктів, у нотаріуса підписати договір купівлі-продажу, розрахуватися з кредиторами, погасити позику грошей і зробити фінансовий звіт.

Наказом голови правління ВАТ „Новоушицьке АТП 16843" №5 від 25.05.2009р. призначено ОСОБА_4 заступником голови правління з правом підпису всіх документів та повною матеріальною відповідальністю по сумісництву з 25.05.2009р.

08.10.2013р. між приватним акціонерним товариством "Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" в особі заступника голови правління ОСОБА_4, діючого на підставі наказу №5 від 25.05.2009р., (продавець) та приватним підприємством "Яртранс" в особі директора ОСОБА_5, діючого на підставі наказу №1 від 29.07.2012 р., (покупець) укладено договір купівлі-продажу частини нежитлових приміщень №589460 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність 24/100 частини комплексу, виробничих будівель та споруд загальною площею 2204,9 кв.м., які розташовані за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, смт.Нова Ушиця, вул.Подільська, 38 (нежитлові приміщення).

У власність покупця переходить будівля майстерні "А-1" загальною площею 486,4 кв.м., прибудова "а" загальною площею 37,6 кв.м. (п.1.2 договору).

Згідно з п.1.6 договору балансова вартість нежитлових приміщень становить 29871,13 грн. без ПДВ згідно довідки ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" від 03.10.2013 р. №80.

Ринкова вартість частини нежитлових приміщень становить 31497,00 грн. без ПДВ згідно звіту про незалежну оцінку вартості майна від 04.09.2013 р., зробленого ФОП Худецьким В.В. (п. 1.7 договору).

За умовами п.1.8 договору продаж частини нежитлових приміщень вчинено за 31497,00 грн. без ПДВ, які покупець зобов'язується перерахувати продавцю на розрахунковий рахунок до 15.10.2013 р. Повний розрахунок підтверджується підписанням акту приймання-передачі.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та зареєстровано в реєстрі за №9017.

Відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 15.10.2013р. ПрАТ „Новоушицьке АТП 16843", як продавець, відповідно до умов договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, передало, а покупець - ПП „Яртранс" прийняло у власність 24/100 частини комплексу, виробничих будівель та споруд загальною площею 2204,9 кв.м. (будівля майстерні „А-1" загальною площею 486,4 кв.м. та прибудова „а" загальною площею 37,6 кв.м.), які розташовані за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, смт.Нова Ушиця, вул.Подільська, 38.

Відповідачем у матеріали справи надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 21.10.2013р. про прийняття від ОСОБА_5 31497,00 грн. згідно договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень (будівля майстерні).

У наявному у матеріалах справи висновку експертного економічного дослідження №13 від 18.03.2015р., проведеного експертом ПП "АФ Бізнес-Експерт" Столяр О.О. на замовлення ПАТ "Новоушицьке АТП 16843", зазначено, що відповідно до документів ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843", наданих на дослідження, внесення в касу товариства ОСОБА_5 21.10.2013р. грошових коштів в сумі 31497 грн. документально не підтверджується, при зіставленні даних квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 21.10.2013р. на суму 31497 грн. з даними касової книги ПАТ "Новоушицьке АТП 16843" встановлено, що в зазначеній касовій книзі відсутній запис за 21.10.2013 р., прибутковий касовий ордер б/н від 21.10.2013 р. в наданих документах також відсутній.

Вищезазначені обставини були встановлені у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. у справі №924/1525/14 за позовом ОСОБА_10 до відповідачів: приватного акціонерного товариства "Новоушицьке АТП 16843", приватного підприємства "Яртранс", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: ОСОБА_11; фізичної особи-підприємця Проценко Тетяни Петрівни про визнання договорів купівлі-продажу від 08.10.2013р. №589458, №589459, №589460, укладених між ПАТ "Новоушицьке АТП 16843", смт.Нова Ушиця та ПП "Яртранс", м.Хмельницький, недійсними.

Зазначеною постановою задоволено апеляційну скаргу приватного підприємства "Яртранс" на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.10.2015р. у справі №924/1525/14, рішення господарського суду Хмельницької області від 20.10.2015р. у справі №924/1525/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_10 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.10.2013р. №589458, №589459, №589460.

У зазначеній постанові суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу частини нежитлових приміщень від 08.10.2013р. №589460 укладено без додержання вимог ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства", наглядова рада ПАТ "Новоушицьке АТП-16843" не мала повноважень приймати рішення щодо відчуження частини майна товариства, ринкова вартість якого перевищує 25% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства.

Одночасно, виходячи із наданих доказів проведення оплати за договорами купівлі-продажу частин нежитлових приміщень №589458 від 08.10.2013р., №589459 від 08.10.2013р., №589460 від 08.10.2013р. (виписка по особовому рахунку ПП "Яртранс" №9 на суму 10499,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру б/н від 21.10.2013р. на суму 31497,00грн., квитанція до прибуткового касового ордеру №58 від 17.01.2014р. на суму 14962,00грн.), висновку експертного економічного дослідження №13 від 18.03.2015р., зробленого експертом ПП "АФ Бізнес-Експерт" на замовлення ПАТ "Новоушицьке АТП 16843", постанови про закриття кримінального провадження від 28.05.2015р., винесеної начальником СВ Новоушицького РВ УМВС України в Хмельницькій області в ході досудового розслідування за зверненням голови правління ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" щодо підробки квитанцій та прибуткового касового ордеру та непоступлення в касу товариства грошових коштів в сумі 31497 грн., суд у справі №924/1525/14 встановив, що ПП "Яртранс" здійснено розрахунок за майно, яке реалізоване за договорами купівлі-продажу частини нежитлових приміщень від 08.10.2013р. №589458, №589459, №589460, в повному обсязі.

Судом у справі №924/1525/14 встановлено, що після укладення договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.10.2013р. ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" вчинило дії, які свідчать про схвалення укладених правочинів, зокрема, відповідач-1 передав за актами прийому-передачі приміщення покупцю-приватному підприємству "Яртранс" та прийняло від приватного підприємства "Яртранс" грошові кошти за продані нежитлові приміщення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому наступне схвалення ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" укладених з приватним підприємством "Яртранс" договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.10.2013р. відповідно до приписів ст.241 ЦК України, унеможливлює визнання цих правочинів недійсними.

Також, як встановлено апеляційним судом у справі №924/1525/14, протоколом наглядової ради №8 від 30.08.2013р. радою прийнято рішення, серед іншого відчужити частину майна товариства за поданою заявою ПП "Яртранс", а саме: будівлю КТП, будівлю майстерні з прибудовою і профілакторію (шино - монтажний пост) та уповноважено ОСОБА_4 виготовити необхідні документи, підписати договір купівлі - продажу, погасити позику, розрахуватись з кредитом.

Зі змісту договорів купівлі-продажу частини нежитлових приміщень від 08.10.2013р. №589458, №589459, №5894560 убачається, що вони укладені від ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" заступником голови правління ОСОБА_4 діючого на підставі наказу №5 від 25.05.2009р.

Згідно наказу голови правління ПАТ "Новоушицьке АТП-16843" від 25.05.2009р. №5 ОСОБА_4 призначений заступником голови правління з правом підпису всіх документів та повною матеріальною відповідальністю.

У справі №924/1525/14 суд дійшов висновку, що всупереч приписам ст.ст.33, 34 ГПК України, ч.3 ст.92 ЦК України позивач та відповідач-1 під час розгляду справи належними та допустимими доказами не довели тієї обставини, що приватне підприємство "Яртранс" знало, чи за всіма обставинами не могло не знати про обмеження повноважень представника ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" ОСОБА_4 при укладанні договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.10.2013 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. постанову Рівненського господарського суду від 03.02.2016р. у справі №924/1525/14 залишено без змін. Суд касаційної інстанції погодився із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання договору №589460 від 08.10.2013р. недійсним з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо наступного схвалення ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" оспореного правочину. При цьому суд касаційної інстанції вказав, що заступник голови правління товариства був належним чином уповноважений на укладення спірного договору.

Ухвалою Верховного Суду України від 01.09.2016р. у допуску справи №924/1525/14 до провадження відмовлено.

Крім цього, у матеріалах справи наявна копія ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2017р., якою відхилено апеляційну скаргу ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24.02.2017р. у справі за позовом ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. про скасування нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна. Судом у даній справі встановлено, що договори купівлі-продажу нерухомого майна №589458, №589459 та №589460 від 08.10.2013р. від імені товариства укладені заступником голови правління ОСОБА_4, який діяв на підставі наказу №5 від 25.06.2009р., згідно з яким він був призначений заступником голови правління з правом підпису усіх документів та повною матеріальною відповідальністю. Відповідно до протоколу наглядової ради ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" №8 від 30.08.2013р. радою вирішено відчужити частину майна товариства за поданою заявою ПП "Яртранс" та уповноважено заступника голови правління ОСОБА_4 підписати договір купівлі-продажу. Суд дійшов висновку, що заступник голови правління товариства був належним чином уповноважений на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а також вказав, що після укладення, в т.ч. договору №584960 від 08.10.2013 р., ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" вчинило дії, які свідчать про схвалення договорів, зокрема, передало за актами прийому-передачі приміщення покупцю та прийняло від нього грошові кошти за продані нежитлові приміщення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 Господарського кодексу України).

Як встановлено ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Пунктом 3.3 зазначеної Постанови Пленуму передбачено, зокрема, наступне:

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акту.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

При цьому, Закон враховує, що питання про визнання обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій належить до внутрішніх відносин між юридичною особою та її органом.

Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.ч.1,3 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

З матеріалів справи вбачається, що оспорений договір купівлі-продажу нерухомого майна від імені позивача підписано заступником голови правління ОСОБА_4, який діяв на підставі наказу №5 від 25.05.2009р.

Позивач, як на підставу визнання спірного договору недійсним, посилається, зокрема, на відсутність у представника позивача - ОСОБА_4 повноважень на укладення договору.

Статтею 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, стаття 241 Цивільного кодексу України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а, отже, не могла їх і перевищити (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі №6-2612цс15).

Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів приймає до уваги, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. у справі №924/1525/14, залишеною без змін постановою ВГСУ від 08.06.2016р., було відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу від 08.10.2013р. №589460 із застосуванням до правовідносин ст.ст.92, 241 ЦК України, якими регулюється укладення правочинів особою, яка діяла, зокрема, від імені юридичної особи з перевищення повноважень.

При цьому, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2017р., якою відхилено апеляційну скаргу ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24.02.2017р. у справі за позовом ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. про скасування нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна встановлено повноваження ОСОБА_4 як заступника голови правління на підписання оспорюваного правочину.

Також, судами встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.10.2013р. №589460 ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" вчинило дії, які свідчать про схвалення укладеного правочину, зокрема, ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" передало за актами прийому-передачі приміщення покупцю-приватному підприємству "Яртранс" та прийняло від приватного підприємства "Яртранс" грошові кошти за продані нежитлові приміщення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому наступне схвалення ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" укладених з приватним підприємством "Яртранс" договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.10.2013р. відповідно до приписів ст.241 ЦК України, унеможливлює визнання цих правочинів недійсними.

Отже, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, а також встановлені у постанові Рівненського господарського суду від 03.02.2016р. у справі №924/1525/14, ухвалі апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2017р. обставини щодо повноважень ОСОБА_4 та вчинення позивачем дій, які свідчать про наступне схвалення позивачем оспореного договору (передання майна, сплата коштів), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість тверджень позивача про відсутність у особи, яка укладала від імені позивача оспорений договір, будь-яких повноважень на це.

Зазначеним вище також спростовуються аргументи позивача про те, що позивачем виконання за оспореним договором не приймалось та акт приймання-передачі майна від 15.10.2013 р. складено значно пізніше.

Крім цього, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що директор відповідача діяв нерозумно та недобросовісно, проявивши розумну обачність, не міг не знати про відсутність в ОСОБА_4 повноважень на укладення оспореного договору.

Також колегія суддів приймає до уваги, що при укладенні оспореного договору ОСОБА_4 діяв на підставі наказу №5 від 25.06.2009р., про що зазначено в договорі.

Не приймаються до уваги посилання позивача на обізнаність третьої особи про відсутність повноважень представника позивача на укладення оспореного договору оскільки зазначені у статуті позивача та статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" обмеження щодо прийняття рішень про вчинення значних правочинів ставляться в залежність від вартості активів товариства за даними річної фінансової звітності, відомості про яку установчі документи не містять. Крім того, питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій належить до внутрішніх відносин між юридичною особою та її органом.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ№080305 від 23.03.2012р. серед осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, зазначено ОСОБА_6 - керівника, ОСОБА_4 - заступника голови правління з правом підпису всіх документів та повною матеріальною відповідальністю, та відсутнє зазначення обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

При цьому відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

З огляду на зазначене, критично оцінюються посилання позивача на наказ №5 від 01.02.2012р., яким закріплено розподіл обов'язків між працівниками товариства.

Позивачем також, не підтверджено та не доведено твердження про те, що при укладенні договору заступник голови правління діяв виключно у власних інтересах, знехтувавши інтереси товариства.

З приводу посилання позивача на неправомірність дій нотаріуса при посвідченні оспореного договору, колегія суддів враховує, що правомірність дій нотаріуса під час нотаріального посвідчення, в тому числі договору №589460 від 08.10.2013р., була предметом розгляду у справі за позовом ПрАТ "Новоушицьке АТП-16843" до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. про скасування нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна. Зокрема, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14.06.2017р. залишено без змін рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24.02.2017р., яким у позові відмовлено. При цьому судом зазначено, що дії нотаріуса при посвідчені договорів не суперечать вимогам діючого законодавства, позивач не довів порушення його прав нотаріальним посвідченням договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Щодо твердження апелянта про неправомірне відхилення клопотання про призначення експертизи. Колегія суддів зазначає наступне.

Представник позивача подавав до суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити такі питання: 1. Чи виконаний підпис на договорі купівлі-продажу майна №589460 від 8 жовтня 2013 року, що був укладений між ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" та ПП "Яртранс", ОСОБА_5? 2. Чи виконаний підпис на акті прийому-передачі майна від 15 жовтня 2013 року, що складений на виконання договору купівлі-продажу №589460 від 8 жовтня 2013 р., що був укладений між ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" та ПП "Яртранс", ОСОБА_5? Також у клопотанні просив виконання експертизи доручити Хмельницькому науково-дослідницькому експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України та з метою проведення експертизи витребувати у ПП "Яртранс" оригінал акта прийому-передачі майна від 15 жовтня 2013 року, що складений на виконання договору купівлі-продажу №589460 від 8 жовтня 2013 року, що був укладений між ПрАТ "Новоушицьке АТП 16843" та ПП "Яртранс".

Призначення судової експертизи відповідно до ст.41 ГПК України можливе у випадку, коли при вирішенні господарського спору виникають питання, які потребують спеціальних знань.

Відповідно до ч.5 ст.42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Тобто висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів і не має заздалегідь установленої сили.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (постанова ВГСУ від 09.02.2017р. у справі №909/714/16).

Враховуючи обставини справи, на наявні в матеріалах справи докази, подані учасниками судового процесу пояснення, а також на обставини, встановлені постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/1525/14 від 03.02.2016 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України у справі №924/1525/14 від 08.06.2016р., зокрема, щодо дійсності договору та його виконання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

З огляду на вищевикладене у сукупності, господарський суд Хмельницької області дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про сплив строку позовної давності, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

За приписами ч.ч.2, 3 ст.267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на відмову у позові з підстав його необґрунтованості, господарський суд Хмельницької області дійшов вірного висновку, що позовна давність не застосовується.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Новоушицьке автотранспортне підприємство 16843" на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.10.17 р. у справі №924/749/17 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Коломис В.В.