ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 рокуСправа № 915/76/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Вовк І.В., Палій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вітовського управління водного господарства на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі № 915/76/17
за позовомВітовського управління водного господарства
доМиколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
провизнання недійсним рішення,
за участю представників

позивача: не з'явились,

відповідача: Савчука І.В.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року Вітовське управління водного господарства звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 57-ріш від 15.12.2016 в справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 2-26.213/17-2016.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 19.05.2017 позов задоволено частково. Визнано недійсними пункти 2- 5 резолютивної частини рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 57-ріш від 15.12.2016. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржену постанову апеляційного, а також рішення місцевого господарських судів, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Миколаївським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (далі - Відділенням) за результатами розгляду матеріалів справи № 2-26.213/17-2016 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Жовтневим управлінням водного господарства (перейменовано у Вітовське управління водного господарства) (далі - Управлінням) 15.12.2016 прийнято рішення № 57-ріш, яким адміністративна колегія вирішила:

1. Визнати, що Вітовське управління водного господарства з 2014 року до поточного періоду 2016 року у територіальних (географічних) межах Миколаївської області, в яких розташовані мережі, що належать або використовуються Управлінням, займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг, пов'язаних з подачею води юридичним і фізичним особам з меліоративних систем і водних джерел для поливу зрошуваних або зволоження осушених земель, промислових і комунальних потреб, а також поливу городів, садів і богарних земель та наповнення наливних водойм, як таке, що не має на цьому ринку жодного конкурента;

2. Визнати дії Вітовського управління водного господарства, які полягають у встановленні необґрунтованої вартості платних послуг на подачу води, не ґрунтуючись на вимогах, зокрема п.п. 2.5, 3.2 Порядку визначення вартості та надання платних послуг бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого наказом Мінекології та природних ресурсів України, Мінекономічного розвитку і торгівлі України, Мінфінансів України від 25.12.2013 № 544/1561/1130, шляхом неврахування рівня фактичного надання цих послуг за останній звітний рік та перерозподілу витрат в структурі вартості платних послуг на власний розсуд установи без об'єктивних на те причин, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення таких цін реалізації, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

3. За вчинення правопорушення, зазначеного в п. 2 рішення, накласти на Вітовське управління водного господарства штраф відповідно до абз. 2 ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у розмірі 68 000 грн.;

4. Зобов'язати Вітовське управління водного господарства усунути вчинене порушення, визначене у п. 2 резолютивної частини рішення, шляхом встановлення економічно обґрунтованого розміру платних послуг на подачу води, про що в місячний термін з дня одержання рішення повідомити Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України з наданням відповідних копій підтверджувальних документів;

5. Зобов'язати Вітовське управління водного господарства усунути наслідки вчиненого порушення шляхом здійснення перерахунків всім споживачам платних послуг на подачу води шляхом повернення коштів замовникам таких послуг, про що в місячний термін повідомити Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України з наданням відповідних копій підтверджувальних документів, із зазначенням по кожному споживачу окремо спожитих обсягів води, застосованої необґрунтованої вартості послуг та обґрунтованої вартості з урахуванням усунених наслідків порушення, загальних сум коштів, на яку цим споживачам здійснені зазначені перерахунки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду обґрунтовуючи свої вимоги тим, що викладені у спірному рішенні твердження Відділення про встановлення Управлінням економічно необґрунтованої вартості платних послуг на подачу води з меліоративних і водних джерел без урахування рівня фактичного надання цих послуг за останній звітний рік та перерозподілу витрат у структурі вартості платних послуг без об'єктивних причин не відповідають дійсності, так як:

1) Порядком складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі - Порядок № 228), не передбачено імперативного обов'язку формувати проект кошторису в частині обсягів надходжень до спеціального фонду виключно на показниках фактичного виконання попереднього року;

2) планові показники не завжди співпадали з фактичними, тому що сільське господарство, і така допоміжна діяльність у сфері рослинництва як полив сільськогосподарських культур, є видом господарської діяльності, який значною мірою залежить від погодних умов;

3) вирішуючи питання про наявність у діях Управління ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, Відділенням не встановлено, яким саме чином дії Управління щодо неврахування рівня фактичного надання послуг з подачі води на зрошення за останній звітний рік та виниклі розбіжності між фактичними та плановими показниками, призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки;

4) твердження Відділення про те, ще Управління, ігноруючи право на коригування вартості послуг, при розрахунку вартості послуг на початку поливного сезону, закладає завищені планові витрати та обсяги, що впливає на підвищення вартості послуг, є необґрунтованими, так як у спірному рішенні не наведено механізму впливу розміру планових витрат на вартість послуг з подачі води на зрошення;

5) викладені у спірному рішенні висновки, що Управлінням застосовано різні підходи при формуванні вартості платних послуг з подачі води на зрошення, що мало наслідком встановлення економічно необґрунтованої вартості послуги шляхом недоврахування окремих складових статей витрат на надання цієї послуги окремим споживачам, зокрема прямих витрат на оплату праці працівників, є такими, що не відповідають дійсності, тому що Управлінням застосовано диференційований підхід до визначення вартості послуг з подачі води з урахуванням технологічних особливостей, при якому як калькуляція вартості послуг з подачі води на зрошення на ПНС-4 (Явкінська ЗС) і калькуляція вартості послуг з подачі води на зрошення на НСП-34А (Явкінська ЗС), так і калькуляція вартості послуг з подачі води на зрошення на Інгулецькій ЗС є частинами загальної калькуляції по Управлінню з урахуванням технологічних особливостей подачі води по кожному об'єкту, і відповідає приписам п. 3.11 Порядку визначення вартості та надання платних послуг бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 25.12.2013 N 544/1561/1130 (далі - Порядок № 544).

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що визнаючи у спірному рішенні необґрунтовану вартість платних послуг на подачу води, Відділенням не наведено належного порядку визначення такої вартості та не подано відповідний розрахунок, а також не визначено механізм впливу розміру планових витрат на вартість послуг з подачі води на зрошення. При цьому Відділенням не встановлено та не доведено належними доказами, яким саме чином дії Управління щодо неврахування рівня фактичного надання послуг з подачі води на зрошення за останній звітний рік та виниклі розбіжності між фактичними та плановими показниками призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки. Також Відділенням не витребувано у позивача, а отже, і не досліджено кошторисну документацію та штатні розклади Управління за попередні періоди та звітний період, що свідчить про неповне з'ясування відповідачем обставин відносно економічної обґрунтованості встановленої позивачем вартості платних послуг на подачу води. При цьому місцевий господарський суд погодився з рішенням відповідача в частині визнання позивача монополістом.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постановляючи нове - про відмову в позові, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем при формуванні вартості платних послуг у 2014, 2015 роках не було враховано вимоги передбачені в абз. 6 п. 17 та п. 18 Порядку № 288 та п. 3.2 Порядку визначення вартості № 544. У зв'язку з недотриманням останнім положень нормативних актів при формуванні вартості послуг, позивач внаслідок завищених витрат у калькуляціях, знаходить резерви збільшення планових доходів для поповнення майбутніх обігових коштів. За допомогою подібних дій Управління відбувається недоотримання коштів порівняно із запланованими, а приховане самофінансування, пов'язане з формуванням скритих резервів з метою подальшого використання прибутку, отриманого у такий спосіб. При цьому у вимогах про надання інформації, які надсилалися відповідачем позивачу, останньому були поставлені питання щодо надання пояснень та підтверджуючих документів стосовно суми витрат, врахованих у статтях наданих калькуляцій, а також перелік інших запитань, які за своїм змістом передбачали надання позивачем вичерпного обсягу інформації, необхідної для проведення повного та об'єктивного дослідження та збору доказів у даній справі. Однак у своїх відповідях на вимоги Відділення, Управління надавало лише ті матеріали, які за його власним переконанням були достатніми для встановлення всіх обставин справи.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Судами обох інстанцій встановлено, що позивач є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері водного господарства і гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водних ресурсів України.

Відповідно до п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1101 "Про затвердження переліку платних послуг, які надаються бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів" позивач надає такі платні послуги, як, зокрема, послуги, пов'язані з подачею води юридичним і фізичним особам з меліоративних систем і водних джерел для поливу зрошуваних або зволоження осушених земель, промислових і комунальних потреб, а також поливу городів, садів і богарних земель та наповнення наливом водойм.

Особливості формування вартості та надання платних послуг юридичним і фізичним особам у сфері водного господарства визначає Порядок № 544.

Відповідно до п. 2.5 зазначеного Порядку, Планування надходжень і використання коштів за надані платні послуги на замовлення юридичних і фізичних осіб здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 N 228 "Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ" та частини четвертої статті 13 Бюджетного кодексу України.

За умовами п. 17 Порядку № 228, обсяги надходжень до спеціального фонду проекту кошторису визначаються на підставі розрахунків, які складаються за кожним джерелом доходів та/або фінансування бюджету чи повернення кредитів до бюджету, що плануються на наступний рік.

За основу цих розрахунків беруться такі показники: обсяг надання тих чи інших платних послуг, а також інші розрахункові показники (площа приміщень і вартість обладнання та іншого майна, що здаються в оренду, кількість місць у гуртожитках, кількість відвідувань музеїв, виставок тощо) та розмір плати в розрахунку на одиницю показника, який повинен встановлюватися відповідно до законодавства; прогнозне надходження зборів (обов'язкових платежів) до спеціального фонду бюджету; прогнозний обсяг повернення коштів до бюджету, що мають цільове призначення.

На підставі зазначених показників визначається сума надходжень на наступний рік за кожним їх джерелом з урахуванням конкретних умов роботи установи. Під час формування показників, на підставі яких визначаються надходження планового періоду, обов'язково враховується рівень їх фактичного виконання за останній звітний рік, а також очікуваного виконання за період, що передує планованому. Показники повинні наводитися в обсязі, зазначеному в розрахунку, і повністю відповідати показникам бухгалтерської звітності за відповідні періоди.

Відповідно до абз.1, 2 п. 18 Порядку № 228 у процесі формування спеціального фонду проекту кошторису планування власних надходжень бюджетних установ здійснюється за групами та підгрупами, визначеними Бюджетним кодексом України, з урахуванням того, що показники власних надходжень формуються: за першою групою (надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством) - з урахуванням рівня їх фактичного виконання за останній звітний рік, а також очікуваного виконання таких показників за період, що передує планованому.

Згідно з п. 22 Порядку № 228 показники видатків бюджету та надання кредитів з бюджету, що включаються до проекту кошторису, повинні бути обґрунтовані відповідними розрахунками за кожним кодом економічної класифікації видатків або класифікації кредитування бюджету і деталізовані за видами та кількістю товарів (робіт, послуг) із зазначенням вартості за одиницю.

Пунктом 3.2. Порядку № 544 передбачено, що розмір договірних (вільних) цін за кожний вид платної послуги визначається на підставі економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних безпосередньо з наданням (виконанням) відповідної платної послуги.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем при формуванні вартості платних послуг у 2014, 2015 роках не було враховано вимоги передбачені абз. 6 п. 17 та п. 18 Порядку № 228, а також п.3.2 Порядку № 544.

Посилання ж позивача щодо відсутності у Порядку № 228 імперативного обов'язку формувати проект кошторису в частині обсягів надходжень до спеціального фонду виключно на показниках фактичного виконання попереднього року жодним чином не виключають встановленого п. 17 зазначеного Порядку обов'язкового врахування під час формування показників, на підставі яких визначаються надходження планового періоду, рівня їх фактичного виконання за останній звітний рік.

Крім того, за висновком суду апеляційної інстанції, результати аналізу Звітів про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги (форма № 4-1д, № 4-1м) за 2013, 2014 та 2015 роки свідчать, що після покриття всіх витрат, в розпорядженні установи залишається певний прибуток, який спрямовується на погашення перевищення загальної суми видатків установи над установленими бюджетними призначеннями та значні залишки акумулюються на рахунках Управління.

В ході розгляду справи Відділенням встановлено значні розбіжності між фактичними та плановими показниками, де фактичні є значно меншими від запланованих, при цьому вартість послуг залишилась протягом поливного періоду незмінною. Так: за 2013 рік затверджено всього видатків на суму 5 372 142 грн., тоді як фактичні видатки склали 4 244 299, 88 грн. або 79% від запланованих; за 2014 рік затверджено всього видатків на суму 5 372 500 грн., тоді як фактичні видатки склали 3 418 240 грн. або 63,3% від запланованих; за 2015 рік затверджено всього видатків на суму 6 064 233 грн., тоді як фактичні видатки склали 5 366 784, 68 грн. або 88,5% від запланованих.

Разом з цим, за інформацією позивача, наданою листами від 16.05.2016 № 330 та від 10.06.2016 № 397, порівняльний аналіз планових та фактичних показників по статтям витрат калькуляції з подачі води по зрошувальним системам Управління свідчить про наступне:

- на Інгулецькій ЗС у 2014 році планові показники становили 282,8 тис.грн. при водоподачі 1347 тис.м3, а фактичні є значно меншими - 108 тис.грн. при водоподачі 514,06 тис.м3 або 38,2% від планових показників. При цьому, вартість послуг залишилась незмінною та становила 21,0 коп. як у розрахунках планових показників так і у розрахунках за фактичними даними;

- на Явкінській ЗС у 2014р. планові показники становили 1858,1 тис.грн. при водоподачі 8446 тис. м3, а фактичні є меншими - 1724,1 тис.грн. при водоподачі 7836,8 тис. м3, або 92,8% від планових показників. При цьому, вартість послуг залишилась незмінною та становила 22 коп. як у розрахунках планових показників так і у розрахунках за фактичними даними.

Таким чином, позивач при плануванні своєї діяльності з надання послуг з подачі води на плановий рік не керувався в роботі інформацією, даними рівнів фактичного виконання таких планових показників, хоча повинен був або мав це робити в силу положень п. 2.5 Порядку № 544, зокрема, частин п.п. 17, 18 Порядку № 228.

В свою чергу, недотримання позивачем вимог пункту 2.5 Порядку № 544 та п.п. 17, 18 Порядку № 228, а саме неврахування рівня фактичного надання послуг з подачі води на зрошення за останній звітний рік та розбіжностей між фактичними та плановими показниками може призводити до завищення планових витрат та обсягів надання послуг, які беруться за основу встановлення ціни на відповідні послуги, що, в свою чергу впливає на підвищення вартості послуг, та, як наслідок, не відповідає п. 3.2 Порядку № 544, відповідно до якого розмір договірних (вільних) цін за кожний вид платної послуги визначається на підставі економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних безпосередньо з наданням (виконанням) відповідної платної послуги.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що за умов значної конкуренції на ринку наведені вище дії позивача були б неможливими, оскільки, маючи зацікавлення продати свої послуги Управління мало б вживати заходів щодо неухильного додержання вимог нормативно-правових актів для недопущення ущемлення інтересів споживачів. В свою чергу за наявності значної конкуренції на ринку споживач міг би обрати для себе іншого постачальника послуг, який дотримується вимог законодавства та не допускає ущемлення його законних інтересів, які полягають в одержанні послуг виключно на тих умовах, що передбачені законодавством.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду, що дії позивача, які полягають у встановленні необґрунтованої вартості платних послуг на подачу води з меліоративних систем і водних джерел без урахування вимог пунктів 2.5 та 3.2 Порядку визначення вартості № 544 шляхом неврахування рівня фактичного надання цих послуг за останній звітній рік, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку, а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких цін, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, у зв'язку з чим підстави для визнання недійсним спірного рішення відповідача відсутні.

Посилання ж позивача на те, що відповідачем не витребувано у позивача та не досліджено кошторисну документацію і штатні розклади Управління за попередні періоди та звітний період, що свідчить про неповне з'ясування відповідачем обставин відносно економічної обґрунтованості встановленої позивачем вартості платних послуг на подачу води, обґрунтовано відхилені апеляційним господарським судом, оскільки у вимогах про надання інформації, які надсилалися відповідачем позивачу, останньому були поставлені питання щодо надання пояснень та підтверджуючих документів стосовно суми витрат, врахованих у статтях наданих калькуляцій, а також перелік інших запитань, які за своїм змістом передбачали надання позивачем вичерпного обсягу інформації, необхідної для проведення повного та об'єктивного дослідження та збору доказів по даній справі. Однак, у своїх відповідях на вимоги Відділення, Управління надавало лише ті матеріали, які за його власним переконанням були достатніми для встановлення всіх обставин справи. При цьому скаржник не був позбавлений можливості надати відповідні документи як Відділенню як до, так і після початку судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судоми норм матеріального та/або процесуального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Вовк І.В.

Палій В.В.