КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа№ 925/843/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 21.09.2017

у справі №925/843/17 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю "Мрія"

до Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК"

про стягнення 1 265 814,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області про стягнення з Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" (далі - відповідач) заборгованості за договором поставки №В19 від 27.01.2017 у розмірі 1 265 814,75 грн. (з них: 1 168 337,90 грн. - передоплата, 64 146,55 грн. - неустойка за прострочення поставки товару, 7 490,17 грн. - 3% річних, 25 840,13 грн. - інфляційні втрати за прострочення повернення позивачу суми передоплати), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не виконав свої договірні зобов'язання в частині здійснення поставки товару, оплаченого позивачем.

В процесі судового розгляду позивач двічі зменшував розмір своїх вимог і згідно з останньою заявою від 21.09.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 47-48, 129-130) просив суд виключити з попередньої заяви про зменшення розміру позовних вимог вимогу про відмову від позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Водночас, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 168 337,90 грн. суми передоплати за непоставлений товар відповідно до договору поставки №В19 від 27.01.2017, а також договірну пеню в сумі 13 507,90 грн.

Окрім того, позивач подав заяву (том справи - 1, аркуші справи - 131-132), в якій він відмовився від позову в частині нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань.

Вищевказані заяви позивача були задоволені судом.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивач належними доказами, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- позивачем надано докази на підтвердження того, що договір поставки №В19 від 27.01.2017 в частині поставки товару загальною кількістю 44,71 тонн на загальну суму 380 482,10 грн. виконано відповідачем у встановлені договором строки та прийнято позивачем як належне виконання договору;

- внаслідок направлення позивачем вимоги, в якій він повідомив про часткову відмову від договору поставки №В19 від 27.01.2017, вказаний договір є змінений. Тобто, відповідно до укладеного між сторонами договору, з урахуванням часткової відмови позивача, відповідач поставив, а позивач прийняв оплаченого товару загальною кількістю 44.71 тонн на загальну суму 380 482,10 грн. В іншій частині зобов'язання сторін були припинені 27.04.2017;

- відповідач набув від позивача кошти в сумі 1 168 337,90 грн. не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими договором поставки №В19 від 27.01.2017, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який підлягав поставці, що виключає застосування до відносин сторін норм зобов'язального права;

- зобов'язання з повернення коштів в розмірі 1 168 337,90 грн. за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави (ст. 1212 Цивільного кодексу України), тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору поставки і заснованого на його умовах про попередню оплату вартості товару;

- нарахування неустойки можливе тільки та виключно в період існування порушення зобов'язання, тобто за період з 11.04.2017 по дату фактичного припинення зобов'язання щодо поставки товару - 26.04.2017. Натомість підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.09.2017 у справі №925/843/17 було припинено провадження в частині стягнення 7 490,17 грн. 3% річних та 25 840,13 грн. інфляційних нарахувань. В іншій частині позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 168 337,90 грн. попередньої оплати, 13 507,90 грн. пені, 17 727,69 грн. витрат на сплату судового збору. Окрім того, повернуто позивачу із Державного бюджету України 759,57 грн. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню №636 від 04.07.2017, у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2017 у справі №925/843/17 в частині стягнення з відповідача попередньої оплати за договором поставки №В19 від 27.01.2017 в розмірі 1 168 337,90 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися відповідачем під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2017.

16.11.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість та непідтвердженість апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення.

В судове засідання 16.11.2017 з'явився лише представник позивача. Представник відповідача не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього привод до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 07.12.2017.

Представники сторін у судове засідання 07.12.2017не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 07.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.01.2017 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, було укладено договір поставки №В19 (далі - Договір поставки) (том справи - 1, аркуші справи - 12-14).

За умовами Договору поставки (розділ 1) постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар, визначений в п.1.2 цього договору (далі - товар), а покупець зобов'язався оплатити та прийняти товар. Товар, що підлягає поставці згідно умов цього договору, є КАС-32 в кількості 182 тонни по ціні 8 510,00 грн. за одну тонну з ПДВ, загальною вартістю 1 548 820,00 грн. з урахуванням ПДВ. Умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Інкотермс 2010 (Правила МТП з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі), які застосовують із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору. При виконанні постачальником своїх зобов'язань відносно поставки товару допускається відхилення (толеранс) від кількості товару, що підлягає поставці за цим договором, в межах мінус 1,5% (півтора відсотки). Товар за цим договором постачається наливом. Якість товару має відповідати ТУ У 24.1-00203826.024-2002 (масова доля азоту 32,3%).

Загальна вартість товару за цим Договором складає 1 290 683,33 грн., ПДВ (20%) - 258 136,67 грн., разом - 1 548 820,00 грн. (п.2.1 Договору поставки).

Умови поставки погоджені сторонами в розділі 3 Договору, згідно з п.3.3 якого поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника в період з 06.02.2017 до 10.04.2017. Постачальник самостійно визначає дату поставки кожної окремої партії товару в межах періоду поставки. Партія товару повинна бути кратна технічній нормі завантаження вагону, цистерни або контейнеру.

Порядок розрахунків визначений в розділі 4 Договору поставки, відповідно до якого покупець зобов'язується сплатити попередню оплату в розмірі 100% від загальної вартості товару за договором у сумі 1 548 820,00 грн. до 03.02.2017. Всі розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі платіжними дорученнями. У випадку прострочення оплати товару покупцем постачальник має право зупинити виконання свого обов'язку щодо постачання (передачі) ще непоставленої частини товару, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

В п.5.1 Договору поставки передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Відповідно до п.п.8.5-8.7 Договору поставки у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються нормами чинного законодавства. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п.8.6 цього договору, та триває до припинення прав та обов'язків, які виникли із договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що перерахував на користь відповідача 1 548 820,00 грн. в оплату вартості товару за Договором поставки. Натомість відповідач здійснив поставку товару в кількості 44,71 тони на загальну суму 380 482,10 грн. Решта товару відповідачем не поставлено.

Позивач направив відповідачу претензію вих.№416 від 27.04.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 18-22), у якій повідомив про відмову від Договору поставки в частині недопоставленого товару у кількості 137,29 тон та вимагав повернення грошових коштів у сумі 1 168 337,90 грн. за недопоставлений товар.

Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку повернути грошові кошти, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив суд стягнути з відповідача (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог та про часткову відмову від позову) 1 168 337,90 грн. суми передоплати за непоставлений товар та 13 507,90 грн. пені.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 168 337,90 грн. основного боргу та 13 507,90 грн. пені. Провадження у справі в частині стягнення 7 490,17 грн. 3% річних та 25 840,13 грн. інфляційних нарахувань було припинено.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду встановлено, що на виконання умов Договору поставки позивач платіжним дорученням №138 від 02.02.2017 сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 1 548 820,00 грн., здійснивши повну попередню оплату товару відповідно до п.п.4.1, 4.2 Договору (том справи - 1, аркуш справи - 16).

Відповідач здійснив поставку частини товару в кількості 44,71 тони на загальну суму 380 482,10 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні №В191 від 10.03.2017 та №В148 від 06.03.2017. Решта товару відповідачем не поставлено.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як уже зазначалося вище, умовами укладеного між сторонами Договору передбачалася поставка товару відповідачем в строк до 10.04.2017.

Однак у вказаний строк відповідач поставку товару не здійснив, у зв'язку з чим позивач направив відповідачу претензію вих.№416 від 27.04.2017, в якій повідомив про відмову від Договору поставки та вимагав повернення грошових коштів у сумі 1 168 337,90 грн. за недопоставлений товар.

Відповідач отримав вимогу позивача 04.05.2017, що підтверджується відповідною відміткою про отримання на поштовому повідомленні (том справи - 1, аркуш справи - 22), але грошові кошти не повернув.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивач відповідно до положень ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України вправі вимагати від відповідача повернення 1 168 337,90 грн. попередньої оплати і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Колегією суддів враховано посилання відповідача як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі на те, що зобов'язання з повернення коштів в розмірі 1 168 337,90 грн. за своєю правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави (ст. 1212 Цивільного кодексу України), тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору поставки і заснованого на його умовах про попередню оплату вартості товару.

Однак, як уже зазначалося вище, матеріалами справи підтверджено перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів, як попередньої оплати за товар відповідно до укладеного між сторонами Договором поставки. При цьому право позивача, як покупця товару, який в установлений строк товар не отримав, вимагати повернення суми попередньої оплати передбачене в ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України і позивач цим правом скористався та заявив вимогу про повернення грошових коштів в сумі 1 168 337,90 грн., сплачених за Договором поставки в порядку попередньої оплати.

Вказівка позивача у претензії вих.№416 від 27.04.2017 на відмову від Договору поставки в частині недопоставленого товару в кількості 137,29 тонн не може впливати на вищевказане право позивача вимагати повернення суми попередньої оплати та не змінює правової природи перерахованих позивачем коштів саме як передоплати за Договором поставки.

Тобто, в даному випадку норми ст. 1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню, оскільки спірна сума грошових коштів була перерахована позивачем на виконання умов Договору поставки, що не заперечується відповідачем, а відтак позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права, яке підлягає захисту встановленим законом способом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з п.5.1 Договору у випадку несвоєчасної поставки товару покупцю, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у загальній сумі 13 507,90 грн., нараховану за період з 11.04.2017 по 26.04.2017.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що розрахунок пені, здійснений позивачем, є арифметично правильним, а тому в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 7 490,17 грн. 3% річних та 25 840,13 грн. інфляційних втрат за прострочення повернення позивачу суми передоплати.

Однак в процесі судового розгляду позивачем було подано заяву про відмову від позову в цій частині вимог і місцевим господарським судом було прийнято відмову позивача.

Згідно з п.4 ч. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Таким чином, місцевим господарським судом правомірно припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі п.4 ч. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження власних заперечень проти позову та доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що при ухваленні рішення від 21.09.2017 у справі №925/843/17 місцевим господарським судом було дотримано норми матеріального і процесуального права, повно та всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2017 у справі №925/843/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2017 у справі №925/843/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/843/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку і строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк