РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/17667/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Украгро НПК"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт"

про визнання договору поставки № ТЕ 11/13.12.16 від 13.12.2016 року недійсним

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ручко О.М. - представник за довіреністю № б/н від 18.08.2017 р.;

вільний слухач: ОСОБА_1 - паспорт серії НОМЕР_1, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 19.08.1997 р.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Украгро НПК" до товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" про визнання договору поставки №ТЕ 11/13.12.16 від 13.12.2016 року недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.12.2016 між приватним акціонерним товариством "Украгро НПК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" укладено договір поставки № ТЕ 11/13.12.16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар, визначений в п. п. 1.2. цього договору, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар. Товар, що підлягає поставці, згідно умов цього договору: аміачна селітра (фас. 1000 кг), кількість: 2 176,00 тонн, ціна за одну тонну без ПДВ - 5 808,33 грн, ціна за одну тонну з ПДВ - 6 970,00 грн, загальна вартість без ПДВ - 12 638 933,33 грн., сума ПДВ - 2 527 786,67 грн, загальна вартість з ПДВ - 15 166 720,00 грн.

Приватне акціонерне товариство "Украгро НПК" звернулась до суду з вимогою про визнання недійсним укладеного між приватним акціонерним товариством "Украгро НПК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" договору поставки № ТЕ 11/13.12.16 від 13.12.2016 року, оскільки згідно з умовами договору поставки № ТЕ 11/13.12.16 відповідач зобов'язувався здійснити попередню оплату в розмірі 15 166 720,00 грн, а позивач - поставити аміачну селітру (фас. 1000кг) в кількості 2 176,00 тони. При цьому, у відповідності до нової редакції статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт", затверджений загальними зборами учасників ТОВ "Трайгон-Експорт" (протокол №2-08/10 від 16.08.2010) та зареєстрований 19 серпня 2010, про що Державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації вчинено запис №5033286, статтею 9.12 Розділу IX "Органи управління та контролю товариства" генеральний директор ТОВ "Трайгон-Експорт" наділений повноваженнями та має право, крім іншого, укладати від імені товариства договори, угоди та інші правочини, видавати довіреності в порядку, визначеному законодавством та цим статутом, за винятком обмежень, встановлених чинним законодавством України та цим статутом, зокрема пунктами "л" та "м" статті 9.7. статуту. Абзацом другим статті 9.7. статуту "Трайгон-Експорт" наголошено та визначено, що до виключної компетенції загальних зборів відносяться повноваження передбачені пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "и", "і", "к", "л", "м", "н", "о" абзацу першого статті 9.7. статуту. У відповідності до пункту "м" абзацу першого статті 9.7. статуту відповідача, до виключної компетенції Загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" відноситься затвердження договорів, контрактів, угод на суму в гривнях України, яка перевищує еквівалент 5 000,00 (п'ять тисяч) доларів США.

Позивач зазначає, що враховуючи викладені обмеження повноважень генерального директора відповідача, про які було відомо як позивачу, так і відповідачу, при укладанні Договору поставки №ТЕ 11/13.12.16 від 13.12.2016, сторонами було прописано та закріплено в пункті 7.9. обов'язок відповідача в строк до 30 грудня 2016 року надати позивачу належні та допустимі докази наданих загальними зборами відповідача у встановленому Статутом порядку повноважень генерального директора Жданюк Г.В. на укладання договору поставки №ТЕ 11/13.12.16 сума в гривнях якого (поставка аміачної селітри на суму 15 166 720,00 грн.) перевищує еквівалент 5 000,00 доларів США. Проте, єдиним документом наданим відповідачем позивачу є протокол № 13/12-2016 від 13.12.2016, у відповідності до пункту 2 порядку денного якого, генеральному директору ТОВ "Трайгон-Експорт" - Жданюк Г.В., були надані повноваження щодо укладання з ПрАТ "Украгро НПК" договорів поставки карбаміду на загальну суму 15 166 720,00 грн, проте жодних підтверджень щодо надання повноважень генеральному директору на укладання будь-яких правочинів з ПрАТ "Украгро НПК" з поставки аміачної селітри відповідачем у встановлений договором строк або в інший розумний строк надано не було.

За таких обставин, позивач зазначає про те, що на момент укладання договору поставки № ТЕ 11/13.12.16 від 13.12.2016, і в майбутньому, представник відповідача, повноваження якого обмежені статутом ТОВ "Трайгон-Експорт" на укладання правочинів сума яких становить більше 5 000,00 доларів США, не отримав у встановленому законом та статутом відповідача повноважень на вчинення правочину з поставки аміачної селітри, загальна вартість якої становить 15 166 720,00 грн, що є, на його думку, підставою для визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.10.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.10.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.10.2017 р. розгляд справи віддалено на 28.11.2017 р., у зв'язку із неявкою представника позивача у судове засідання.

В судове засідання 28.11.2017 р. представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.10.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016, але 30.10.2017 р. до канцелярії суду подав клопотання про призначення судової експертизи.

Представник відповідача заперечував проти клопотання позивача про призначення судової експертизи .

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи .

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України).

13.12.2016 між приватним акціонерним товариством "Украгро НПК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" укладено договір поставки № ТЕ 11/13.12.16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором строки покупцеві (одержувачу) товар, визначений в п. п. 1.2. цього договору, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти товар.

Згідно з п. 1.2. договору поставки, товар, що підлягає поставці, згідно умов цього договору: аміачна селітра (фас. 1000 кг), кількість: 2 176,00 тонн, ціна за одну тонну без ПДВ - 5 808,33 грн, ціна за одну тонну з ПДВ - 6 970,00 грн, загальна вартість без ПДВ - 12 638 933,33 грн., сума ПДВ - 2 527 786,67 грн, загальна вартість з ПДВ - 15 166 720,00 грн.

У відповідності до статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт", затверджений загальними зборами учасників ТОВ "Трайгон-Експорт" (протокол № 2-08/10 від 16.08.2010 р.) та зареєстрований 19 серпня 2010 року, про що Державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації вчинено запис № 5033286, статтею 9.12 Розділу IX "Органи управління та контролю товариства" генеральний директор ТОВ "Трайгон-Експорт" наділений повноваженнями та має право, крім іншого, укладати від імені товариства договори, угоди та інші правочини, видавати довіреності в порядку, визначеному законодавством та цим статутом, за винятком обмежень, встановлених чинним законодавством України та цим статутом, зокрема пунктами "л" та "м" статті 9.7. статуту. Абзацом другим статті 9.7. статуту "Трайгон-Експорт" наголошено та визначено, що до виключної компетенції загальних зборів відносяться повноваження передбачені пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "и", "і", "к", "л", "м", "н", "о" абзацу першого статті 9.7. статуту. У відповідності до пункту "м" абзацу першого статті 9.7. статуту відповідача, до виключної компетенції Загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" відноситься затвердження договорів, контрактів, угод на суму в гривнях України, яка перевищує еквівалент 5 000,00 (п'ять тисяч) доларів США.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Позивач стверджує, що укладений між ним та відповідачем договір поставки суперечить нормам чинного законодавства України та порушує права та законні інтереси позивача, оскільки статтею 9.12. статуту відповідача визначено обмеження щодо правочинів та їх суми, які має право укладати генеральний директор відповідача без довіреності або надання відповідних повноважень на вчинення таких правочинів загальними зборами, на момент укладення оспорюваного договору директором не отримав у встановленому законом та статутом повноважень на вчинення правочину з поставки аміачної селітри, загальна вартість якої становить 15 166 720, 00 грн., про що сторонам було відомо.

Відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає суду про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку із вчиненням позивачем дій, направлених на визнання спірного правочину.

В силу статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (п. 3.4 постанови).

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину

З матеріалів справи вбачається, а сторонами підтверджується, що ними усвідомлювався факт відсутності у уповноваженої особи відповідача обсягу повноважень на укладення договору, проте, відповідачем надано суду документи, які підтверджують факт здійснення позивачем поставки частини товару, що підтверджується залізничними накладними та видатковими накладними (наявні в матеріалах справи).

Вказане вище свідчить про вчинення сторонами, в тому числі і позивачем, обопільних дій, спрямованих на виконання договору, що безпосередньо означає, що як позивачем, так і відповідачем було визнано договір, а тому договір не може бути визнаний судом недійсним з підстав, визначених чинним законодавством України.

З огляду на вищевикладене твердження позивача про невідповідність умов вищезазначеного договору вимогам закону є безпідставними, таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору поставки № ТЕ 11/13.12.16 від 13.12.2016 р. укладеного між приватним акціонерним товариством "Украгро НПК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт", а вимоги позивача є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.12.2017 року

Суддя С.М.Мудрий