РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017 Справа №910/19518/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Святошинського району м. Києва»

Про стягнення заборгованості 11 932,56 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

У засіданні брали участь:

від позивача: Мацюк В.В. - по дов. №10 від 30.01.2017

від відповідача: не з»явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Отіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" 11 932, 56 грн., із яких: 11 602, 93 грн. оснований борг за договором №D24Т409 на виконання ремонту ліфта від 19.10.2016, 329, 63 грн. -3% річних.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині здійснення розрахунків за виконані позивачем роботи, внаслідок чого у відповідача утворилась відповідна заборгованість в сумі 11 602, 93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/19518/17, розгляд якої призначено на 04.12.2017.

Відповідач в судове засідання 04.12.2017 не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, вимоги ухвали господарського суду про порушення провадження у справі від 07.11.2017 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 409 на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 04.07.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 07.11.2017, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 09.11.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 409.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Представником позивача через відділ Господарського суду міста Києва подана заява про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 11 602,93 грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.12.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2016 між Приватним акціонерним товариством "ОТІС" (надалі - позивач, підрядник) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (надалі - відповідач, замовник) був укладений договір №D24Т409 на виконання ремонту ліфта (надалі - договір), відповідно до умов якого, замовник доручає, а підрядник забезпечує виконання робіт з ремонту ліфта, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22 (1 п.), реєстр.№27801 та придбання необхідних матеріалів і устаткування для виконання цих робіт, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити підряднику вартість робіт і матеріалів, яка визначена в договірній ціні (п.1.1), договірна ціна визначається на основі твердого кошторису, складеного за Правилами визначення вартості будівництва ДСТУ Б. Д.1.1-1:2013 (із змінами та доповненнями), що є невід'ємною частиною договору, є твердою, узгоджена сторонами і складає 11 602,93 грн. з ПДВ (п.2.1), виконання робіт оформляється актом приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідкою за формою КБ-3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця (п.2.3), оплата вартості ремонту ліфта згідно п. 2.1 договору здійснюється замовником протягом 5-ти робочих днів з дня підписання акту приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3 (п.2.4), цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.12.2016, а в частині розрахунків (оплати) до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.6.1).

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати та акту приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року від 31.10.2016 вартість виконаних підрядником та прийнятих замовником робіт склала 11 602,93 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач, виконані позивачем роботи не оплатив, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за укладеним між сторонами договором.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 2.4 договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт станом на момент розгляду справи настав.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач своїх зобов'язань по оплаті виконаних позивачем та прийнятих ним робіт належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 11 602,93 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

З огляду на викладене, на час порушення провадження у справі заборгованість відповідача становила 11 602,93 грн.

16.11.2017 р. відповідач сплатив заборгованість в розмірі 11 602,93 грн., що підтверджується банківською випискою за 17.11.2017 р.

Таким чином, предмет спору у справі № 910/19518/17в частині стягнення основного боргу відсутній.

Пункт 1-1 ч.1 статті 80 ГПК України передбачає, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку нарахованих позивачем 3% річних, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 329 грн. 63 коп. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Пунктом 4.7. постанови від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" Пленуму Вищого господарського суду України передбачено частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход Державного бюджету України.

Оскільки, відповідачем 16.11.2017 р. сплачено заборгованість, тобто після подання позивачем позовної заяви до суду (06.11.2017 р.), тому судовий збір в сумі 1 600,00 грн., відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст .ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17, ідентифікаційний код 39607507) на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 37, ідентифікаційний код 14357579) 3 % річних в сумі 329 грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 11 602 грн. 93 коп. припинити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2017р.

Суддя Т. Ю. Трофименко