ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2017 Справа № 904/9834/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвдонстрой", м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепр Екострой", м. Дніпро

про стягнення 200991,40 грн.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 10/02 від 02.10.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сєвдонстрой" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепр Екострой" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості у сумі 115900,00 грн, пені у сумі 37178,00 грн, 3% річних у сумі 6362,80 грн та інфляційних нарахувань у сумі 41550,00 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору субпідряду № 37/15, укладеного між сторонами 17.11.2015.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, обмежившись лише поданням до суду 04.12.2017 клопотання про відкладення розгляду справи, в обгрунтування якого зазначає про недостатність часу для підготовки витребуваних ухвалою суду документів та неможливість представника прибути у засідання суду.

Розглянувши клопотання відповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Як слідує з тексту клопотання відповідача, ухвалу суду останнім було отримано 27.11.2017, а судове засідання призначено на 05.12.2017, тож на підготовку правової позиції у відповідача було вісім днів, яких, на думку суду, було достатньо для надання відзиву. Суд наголошує на тому, що ухвала про порушення провадження у справі була надіслана відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958. Крім того, спір за позовом пред'явленим до відповідача визнано судом незначної складності, тому суд дійшов висновку, що відповідач навмисно затягує судовий процес, порушуючи при цьому права та інтереси іншої сторони.

Враховуючи викладене, у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сєвдонстрой" (далі - позивач, субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Днепр Екострой" (далі - відповідач, генпідрядник) було укладено договір судпідряду № 37/15 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого Генеральний підрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати наступні роботи: (Реконструкція котельного корпусу багатопрофільної лікарні ТОВ "Вітацентр" відповідно до наданої проектно-кошторисної документації та діючого законодавства, а генеральний підрядник - прийняти і оплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 1.2 договору, субпідрядник виконує роботи відповідно (ДСТУ) до затвердженої проектно-кошторисної документації, будівельних норм і правил (ДСТУ), вимог нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки та інших нормативних актів у сфері будівництва.

Вартість робіт по даному договору складає 450000,00 грн, в т.ч. НДС 20% 75000,00 грн (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.2 договору ціна договору (договірна ціна) визначається на основі кошторису, що є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили строк виконання робіт: початок 17.11.2015 - закінчення 31.12.2016. Субпідрядник вправі достроково виконати роботи.

Оплата здійснюється генеральним підрядником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника в національній валюті України (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 11.3 договору, оплата робіт за договором здійснюється за фактично виконаний обсяг робіт на підставі підписаного акта за формою КБ-2в, довідки форми КБ-3 протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати підписання.

На виконання умов договору позивач здійснив реконструкцію котельного корпусу багатопрофільної лікарні ТОВ "Вітацентр", підписавши зі своєї сторони акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за серпень 2016 року за формою КБ-2в та довідку за формою КБ-3 щодо їх вартості.

Відповідач гарантійним листом № 42/08 від 31.08.2016 підтвердив повне виконання позивачем робіт без претензій та зауважень та гарантував їх повну своєчасну оплату.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач здійснив часткову оплату виконаних робіт в сумі 334100,00 грн, а саме: 150000,00 грн - 15.11.2016; 56100,00 грн - 08.12.2016; 50000,00 грн - 27.12.2016; 78000,00 грн - 16.01.2017, - що підтверджується відповідними банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.

В результаті чого у відповідача виникла заборгованість сумі 115900,00 грн, яка і стала причиною виникнення спору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача, окрім основного боргу, пеню у сумі 37178,00 грн, 3% річних у сумі 6362,80 грн та інфляційні втрати у сумі 41550,60 грн, що і є предметом цього спору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 2 ст. 838 Цивільного кодексу України передбачено, що генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт виконання позивачем будівельних робіт підтверджений матеріалами справи, зокрема, гарантійним листом від 31.08.2016, та відповідачем не оспорений. До того ж часткова оплата відповідачем підрядних робіт також, на думку суду, підтверджує їх погодження та прийняття відповідачем.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 115900,00 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Відповідач позов не спростував та не оспорив.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 13.2 договору сторони передбачили, що за прострочення оплати виконаних робіт генеральний підрядник сплачує субпідрядникові пеню у розмірі 1 % від ціни договору за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за прострочення останнім виконання свого зобов'язання щодо оплати виконаних підрядних робіт пеню за період з 15.09.2016 по 15.02.2017 у сумі 37187,00 грн, 3% річних за період з 15.09.2016 по 15.11.2017 у сумі 6362,80 грн, а також інфляційні нарахування за період вересня 2016 року та жовтня 2017 року у сумі 41550,60 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених штрафних санкцій суд дійшов висновку про те, що позивач за прострочення зобов'язання оплати підрядних робіт не вірно визначив період та кількість днів нарахування, а тому суд здійснив їх власний розрахунок, за яким виключив з розрахунку позивача фактичний день часткової оплати боргу. Така правова позиція підтверджена п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, за якою день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, з огляду на що загальна сума пені за розрахунком суду за період з 15.09.2016 по 14.02.2017 складає 36527,35 грн та 3% річних за період з 15.09.2016 по 15.11.2017 - 6340,93 грн, які і підлягають до стягнення з відповідача.

Що ж стосується заявлених позивачем інфляційних нарахувань за період з вересня 2016 року по жовтень 2017 року включно у сумі 41550,60 грн, то за розрахунком суду сума, що підлягає до стягнення складає 41550,50 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати підрядних робіт, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 115900,00 грн основного боргу, 36527,35 грн пені, 6340,93 грн 3% річних та 41550,50 грн інфляційних нарахувань; в решті позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 3004,78 грн.

Слід зазначити, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 3210,00 грн за платіжним дорученням № 31 від 04.09.2017. Однак, виходячи з заявлених вимог, сума судового збору за позовом майнового характеру складає 3014,87 грн, тож існує переплата судового збору у сумі 195,13 грн, яка відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню платнику за умови подання ним відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Днепр Екострой" (м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 52, оф. 6; ідентифікаційний код 39805812) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвдонстрой" (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3, оф. 3; ідентифікаційний код 39732383) основний борг у сумі 115900,00 грн, пеню у сумі 36527,35 грн, 3% річних у сумі 6340,93 грн, інфляційних нарахувань у сумі 41550,50 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 3004,78 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2017.

Суддя ОСОБА_2