РІШЕННЯ

11 грудня 2017 року Справа № 913/877/17

Провадження № 16/913/877/17

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, м. Золоте Попаснянського району Луганської області

про стягнення 34471 грн. 20 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Бережна Л.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 273/16 від 27.12.2016,

від відповідача - представник не прибув.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Луганської області ОСОБА_2 від 11.12.2017 № 617-р, у зв'язку з отриманням суддею господарського суду Луганської області Шеліхіною Р.М. листка непрацездатності, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 5.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у господарському суді Луганської області призначено повторний автоматизований розподіл справи № 913/877/17 з метою заміни судді, за результатами якого справу передано на розгляд судді Ворожцову А.Г.

Судом розяснено право відводу судді відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів до судді не заявлено.

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача боргу в сумі 21069,06 грн., пені у розмірі 1140,36 грн., штрафу у розмірі 1229,05 грн., інфляційних втрат у сумі 520,37 грн. та 3% річних у сумі 136,52 грн. за договором про реструктуризацію заборгованості № 14/12-257 від 31.05.2012.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, за період з 01.03.2017 по 30.09.2017, у розмірі 8922,14 грн. з урахуванням часткової оплати, та 3% річних від простроченої суми основного боргу, за період з 29.04.2017 по 01.10.2017 у сумі 1453,70 грн. стягнутих за рішеннями господарського суду Луганської області від 04.04.2016 у справі № 913/442/16 та від 12.06.2017 у справі № 913/381/17.

У судове засідання прибув повноважний представник позивача.

Відповідач явку повноважного представника у засідання суду не забезпечив, надіславши письмове клопотання (заяву) від 30.11.2017 про розгляд справи без участі його представника.

Крім того, відповідач, КП "Первомайськтеплокомуненего", відзивом на позовну заяву від 30.11.2017, який надійшов на адресу суду 04.12.2017, проти наявності боргу не заперечив, проте просить суд про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме пені та штрафу 7%, посилаючись на скрутне фінансове становище та знаходження 70% активів підприємства на окупованій території.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи представника позивача, приймаючи позицію відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.05.2012 між позивачем, як кредитором, та відповідачем, як боржником, було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-257 (далі - договір) (а.с. 14-20), відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу № 06/10-1011-ТЕ-20 від 14.10.2010 (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації, складає 842763,47 грн. станом на 31.03.12, що підтверджується актом звірки розрахунків.

Боржник зобов'язався сплатити у повному обсязі суму основного боргу шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (додаток до договору).

Відповідно до п. 2.3 договору зобов'язання боржника щодо сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2 договору на відповідний місяць. За прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2 договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу (п.3.4).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2032, а в частині виконання зобов'язань за договором - до їх повного здійснення.

У звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем строків погашення заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся з цим позовом до суду, крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, стягнутий за рішенням господарського суду Луганської області від 04.04.2016 у справі № 913/442/16 та від 12.06.2017 у справі № 913/381/17, у розмірі 8922,14 грн. за період з 01.03.2017 по 30.09.2017 з урахуванням часткової оплати та 3% річних від простроченої суми основного боргу, стягнутого за вказаними рішеннями у сумі 1453,70 грн. за період з 29.04.2017 по 01.10.2017.

Вирішуючи цей спір, суд виходить з такого.

Зобовязання між суб'єктами господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України).

Згідно з правилами ст.ст. 530, 627, 629 Цивільного кодексу України договір є обовязком для сторін, що його уклали, і виникнення прав та обовязків у сторін відбувається на підставі умов укладеного договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум інфляційних втрат та річних відсотків (а.с. 16-23), суд дійшов висновку, що вони відповідають фактичним обставинам.

Крім того, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення нарахованих сум інфляційних збитків та річних відсотків за порушення грошових зобовязань за договорами, що були предметом розгляду у справах господарського суду Луганської області № 913/442/16 та № 913/381/17.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

13 січня 2015 року Верховною радою України був прийнятий Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" № 85-VIII, відповідно до ч. 2 ст. 2 якого встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як вбачається з витягу з ЄДР (а.с. 83-89) відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, у т.ч. з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно до п. 6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п. 2 ст. 1 Постанови КМУ від 25.07.2012 № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

З огляду на те, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч. 2 ст. 2 Закону розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов спірного договору (аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 29.09.2015 по справі № 908/6344/14 та в постанові від 24.02.2016 по справі № 905/1353/15).

Одночасно, згідно із ст. 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування відповідного Закону України відбулось 06.02.2015 у газеті «Голос України» (№21).

Таким чином, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015, а відтак, нарахування позивачем пені за період з 15.03.2015 по 15.03.2016 є незаконним, як й незаконним є нарахування штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем частково доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги.

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами частково, а тому підлягають частковому задоволенню з віднесенням на відповідача судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради, 93295, Луганська область, Попаснянський район, м. Золоте, вул. Молодіжна (Луначарського), буд. 22-А, код 32082152, на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код 31301827, борг у сумі 21069,06 грн., інфляційні нарахування в сумі 520,37 грн., 3% річних в сумі 136,52 грн., інфляційні втрати в сумі 8 922,14 грн. та 3% річних в сумі 1453,70 грн. за порушення грошових зобовязань за договорами № 06/10-1011-ТБ-20 від 14.10.2010 та № 14/12-257 від 31.05.2012, що були предметом розгляду у справах № 913/442/16 та № 913/381/17, крім того, судовий збір у розмірі 1490,02 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 14.12.2017.

Суддя А.Г. Ворожцов