ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 906/256/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Данилової М.В.- головуючого, Алєєвої І.В., Корсака В.А.
розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"
За участю представників сторін
позивачаГачак І.О.
відповідачівне з'явились
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2017
у справі№ 906/256/17 Господарського суду Житомирської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"
до1)Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" 2)Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України
простягнення 657422,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" про стягнення 657422,57 грн. платежів, нарахованих за час затримки вагонів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що залізниця понесла додаткові витрати пов'язані із перевезенням та затриманням вантажу відповідача, а саме: рухомого складу залізниці з експортною деревиною "деревина паливна" - залізничних вагонів Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство", що був предметом огляду Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, доказом чого є накладні відносно вагонів №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 на залізничних станціях Дяково, Мукачево, Ужгород та Королево.

В якості правових підстав позову позивач посилався на ст.ст. 15, 16, 22, 28, 32 СМГС, ст.ст. 306, 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 218 Митного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 4, 119 Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів, Правила користування вагонами та контейнерами.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 26.07.2017 (суддя Кудряшова Ю.В.) залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 (головуючий суддя Савченко Г.І., судді Демидюк О.О., Павлюк І.Ю..) позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство", Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення 657422,57 грн. задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" 657422,57 грн. нарахованих платежів за затримки вагонів, а також 9861,34 грн. сплаченого судового збору. В задоволенні позову щодо відповідача Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Державне підприємство "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неналежне встановлення судами попередніх інстанцій всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на його думку, до порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Алєєва І.В., Корсак В.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.11.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить врахувати його пояснення та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

У судове засідання 06.12.2017р. представники відповідачів не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія визнала за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутністю представників відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій у травні 2016 року ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" відправило зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці до ст. Халмеу вагони № 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 з вантажем "деревина паливна", відправки №№ 492652, 493858, 493841, 498147.

17.05.2016 на станцію Дяково прибув вагон № 66244070, 18.05.2016 - вагони № 67611574, 60933652, 23.05.2016 - вагон № 66933672 з вантажем "деревина паливна" та були відчеплені для проведення переогляду, згідно з актами загальної форми від 17.05.2016 №018, від 18.05.2016 №19, від 23.05.2106 №21 /а.с. 17-19, т.1/ на підставі листа Закарпатської митниці ДФС від 17.05.2016 № 07-70-73/20-1397 /а.с. 40, т. 1/, від 18.05.2016 б/н /а.с. 41, т.1/, від 31.05.2016 № 07-70-73/20-1539 /а.с. 42, т.1/ ці вагони подано для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфні повідомлення на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

Згідно листа начальника митного поста Дяково Закарпатської митниці ДФС України від 03.06.2016р. за вих. № 07-70-73/20-1602 проведено зважування відчеплених вагонів з вантажем "деревина паливна".

Вказані вагони простоювали на станціях Львівської залізниці з 17.05.2016 до 20.09.2016р. Під час здійснення працівниками Закарпатської митниці митного оформлення вантажу, що перевозився у вагонах №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672, залізниця на виконання заявок Закарпатської митниці здійснювала їх переміщення на ст. Мукачево, Ужгород, Королево для митного догляду, залізниця на виконання заявки митниці здійснювала вивантаження та завантаження вантажу, зважування вантажу у цих вагонах.

20.09.2016р. вказані вагони було відправлено на ст. Мукачево для вивантаження вантажу у зв'язку із складанням протоколів про порушення митних правил.

На підставі викладеного, Закарпатською митницею ДФС України з метою недопущення порушень митного законодавства проведено посилені заходи митного контролю вагонів №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" склала акти загальної форми з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта.

Всього на станціях Дяково, Мукачево, Ужгород, Королево згідно з актами загальної форми №19, 21, 30, 26, 27, 28, 29, 018, 54, 55, 56, 57, 2512, 2535, 2534, 2536, 2537, 2542, 2543, 2544, 2545 /а.с.17-39, т.1/, за затримку вагонів № 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 залізницею нараховано 657422,57 грн.

За результатами розгляду протоколів про порушення митних правил, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області постановами від 28.09.2016 у справі № 308/9985/16-п, від 28.09.2016р. у справі № 308/9984/16-п, від 28.09.2016 у справі № 308/9987/16-п матеріали справи про порушення митних правил передано до прокуратури Житомирської області.

Згідно ст. 306 Господарського суду України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Права, обов'язки та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457.

Права, обов'язки та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт").

Відповідно ст. 119 Статуту залізниць України, пунктів 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458 (далі - Правила № 113), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року (далі Правила № 644), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

В силу ст. 46 Статуту залізниць України вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином, приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено (п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" ).

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до обґрунтованого висновку, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами.

Також в розрахунок по вагону №67611574 позивачем включено збір за участь працівника залізниці у зважуванні.

Порядок участі працівників залізниці при зважуванні вагонів регулюється Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1) (затверджене наказом №317 від 26.03.2009 Міністерства транспорту та зв'язку України та зареєстровано в Мін'юсті 15.04.2009 за N 346/16356).

Пунктом 3 Розділу 1 Тарифного керівництва №1 встановлено, що державні регульовані тарифи встановлюються на: роботи і послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких наведено в розділі ІІІ цього Збірника.

Так, зокрема до розділу III входить пункт 4 Збір за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за участь працівника залізниці у зважуванні й/або видачі вантажу, де в підпункті 4.2 передбачено, що за участь на вимогу вантажовласника працівника залізниці у зважуванні й/або видачі вантажу нараховується збір у розмірі 66,20 грн. за перші півгодини і 14,70 грн. за кожні наступні півгодини. Неповні півгодини округлюються до повних.

Колегія суддів апеляційної інстанції, на підставі викладеного, дійшла до правильного висновку, що нарахування в зазначеній частині є вірними та обґрунтованими.

Частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті .

Відповідно до положень ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова Вищого господарського суду України від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (ч. 1 ст. 220 МК України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, дії відділу митного оформлення по відношенню до зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Таким чином, дії щодо здійснення Закарпатською митницею Державної фіскальної служби України митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Необхідно зауважити, що відповідач є вантажовласником, якому позивач надає послуги, передбачені Статутом залізниць України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений нормами чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судами в процесі розгляду справи, на підставі актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонам і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача за №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672. Вищевказані нарахування також внесено до відповідних накладних.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунки позивача, дійшла до обґрунтованого висновку, що розмір плати за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача за №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 є підставними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу ПАТ "Південний ГЗК", у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ПАТ "Південний ГЗК" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог.

Згідно частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідачем не надано до матеріалів справи належних доказів в підтвердження повідомлення залізниці прямим телефонним зв'язком відповідно до умов п. 8 укладеного між сторонами договору, чи іншим чином щодо готовності забрати на свою під'їзну колію вагони зі станції призначення. Докази на підтвердження вжиття заходів до залізниці з приводу порушення нею умов договору в частині дотримання строку здачі вагонів на під'їзну колію вантажовласника відповідачем також не надано до суду.

Зі змісту статті 1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені судами попередніх інстанцій докази, колегія суддів касаційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Натомість, доводи, викладені у касаційній скарзі колегія суддів касаційної інстанції вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими обставинами.

Враховуючи наведене, та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 у справі №906/256/17 господарського суду Житомирської області залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" до спеціального фонду Державного бюджету України (УДКСУ у Печерському районі міста Києва, код 38004897, ГУ ДКСУ у м. Києві, код 820019, рахунок 0007, код класифікації бюджету 22030104, символ звітності 254) 11833,61 грн. (одинадцять тисяч вісімсот тридцять три грн. 61 коп.) судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити господарському суду Житомирської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді І.Алєєва

В.Корсак