РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/18849/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби»

до Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс»

про стягнення 95284,19 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Січеславський І.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - Горєлов О.Л. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення суми санкцій за Договором №1462/з від 12.07.2010 у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого йому товару.

Відповідач (його представник) у наданих суду поясненнях вимоги позову відхилив, надав свій контррозрахунок вимог, та вказав, що на його думку після винесення судового рішення про стягнення коштів зобов'язання за договором припинилися, і натомість, інші грошові зобов'язання виникли з рішення суду у розмірах присуджених рішенням сум.

У засіданні 04.12.2017 судом оголошувалась перерва на 06.12.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2010 між ТОВ «Підприємство Будвироби» (Позивач), як продавцем, та Закритим акціонерним товариством «Кримський Титан» (змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікал Продактс», Відповідач), як покупцем, було укладено договір № 1462/з, відповідно до п. 1 якого продавець поставляє, а покупець приймає та оплачує лом в орієнтовній кількості, якості і за ціною відповідно до розділу 2 договору. 23.03.2015 між сторонами було підписано додаткову угоду до договору № 1462/з від 12.07.2010, якою змінено найменування покупця з Закритого акціонерного товариства «Кримський Титан» на Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан Кемікал Продактс» (далі разом - Договір).

Вказані вище обставини правовідносин сторін встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016, яка набрала законної сили та є чинною, та якою було частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі № 910/1911/16 та прийнято нове рішення, в силу ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні даного спору.

У постанові від 09.06.2016 суд також встановив обставину, що розмір основної заборгованості Відповідача перед Позивачем за поставлений та неоплачений товар складає 471757,86 грн., заборгованість є несплаченою, і тому вона була присуджена судом до стягнення. Також суд встановив обставину, що Відповідач є порушником грошового зобов'язання, і застосував до нього санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 було стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби» 471757 грн. 86 коп. заборгованості, 52912 грн. 22 коп. пені, 5364 грн. 25 коп. 3 % річних та 9731 грн. 71 коп. інфляційних втрат.

Проте сума заборгованості, присуджена указаною постановою, Відповідачем негайно погашена не була, що призвело до повторного звернення Позивача до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі № 910/12924/16 у спорі між цими ж сторонами щодо виконання Договору було встановлено, а отже в силу ст. 35 ГПК України не доводиться знову при вирішенні даного спору обставина, що Відповідач заборгованість в сумі 471757,86 грн. не оплатив, у зв'язку з чим судом за позовом Позивача було указаним рішенням стягнуто з Відповідача 6165 грн. - 3% річних та 19813 грн. 80 коп. - інфляційних втрат.

Предметом даного судового спору у справі №910/18849/17 є стягнення Позивачем з Відповідача нарахованих за ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за наступний, після розглянутого та вирішеного у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі № 910/12924/16 період, та до погашення Відповідачем заборгованості.

Як вже було вказано вище в рішенні, в судовому порядку встановлено обставину, що Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України до погашення заборгованості.

З залучених до справи доказів - виписок по рахунку Позивача, вбачається, що сума заборгованості Відповідача була перерахована Позивачу відділом державної виконавчої служби Печерського району м. Києва, якому в свою чергу була перерахована Відповідачем у межах виконавчого провадження з виконання судового рішення у справі № 910/1911/16 (постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016).

Так, згідно з виписками банку, на рахунок Позивача сума заборгованості надійшла двома платежами: 27.07.2017 - 249028,42 грн. та 25.09.2017 - 298834,11 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У даному випадку, зобов'язання між сторонами виникло з Договору, за яким Відповідач зобов'язався розрахуватися з Позивачем за переданий товар, відтак у розумінні ст. 599 ЦК України зобов'язання між сторонами по Договору щодо обов'язку Відповідача перерахувати, а Позивача - прийняти оплату, є припиненим виконанням проведеним належним чином у момент отримання Позивачем коштів Відповідача у рахунок оплати за товар.

При цьому, відповідно до положень п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, датами виконання Відповідачем грошового зобов'язання є 27.07.2017 на суму 249028,42 грн. та 25.09.2017 на суму 298834,11 грн. відповідно, коли перераховані ним державному виконавцю кошти були перераховані останнім Позивачу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 №01/384-07).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на наведене, судом заперечення Відповідача проти позову відхиляються.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

На підставі норм ст. 625 ЦК України Позивач нарахував Відповідачу та заявляє до стягнення 79451,19 грн. інфляційних втрат та 15833 грн. 3% річних.

Розрахунки втрат від інфляції та 3% річних судом перевірено та визнано обґрунтованими, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги у частині стягнення 79451,19 грн. інфляційних втрат та 15833 грн. 3% річних визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» (м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літера А; ідентифікаційний код 32785994) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Будвироби» (м. Дніпро, вул. Винокурова, буд. 2А; ідентифікаційний код 20248512) 79451 (сімдесят дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят одну) грн. 19 коп. інфляційних втрат, 15833 (п'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 3% річних, а також 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2017

Суддя Сташків Р.Б.