ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.12.2017р. Справа №905/1910/17

за позовом Приватного підприємства "Центр сучасних технологій", Донецька обл., Мар'їнський

район, с.Новоселидівка

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", Донецька обл.,

Мар'їнський район, с.Новоселидівка

про стягнення заборгованості в сумі 764625,73 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Попов

Суддя С.С. Тарапата

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 06.11. по 07.12.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Центр сучасних технологій", Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка, про стягнення заборгованості в сумі 764625,73 грн., у тому числі 235200,00 грн. за час фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди, три проценти річних в сумі 4079,00 грн., пеня в розмірі 36253,02 грн., інфляція в сумі 18693,71 грн. та пеня в сумі 470400,00 грн.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою, що надійшла до суду 09.10.2017р., збільшив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення з відповідача 302400,00 грн. за час фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди, трьох процентів річних в сумі 4079,00 грн., пені в розмірі 36253,02 грн., інфляції в сумі 18693,71 грн. та пені в розмірі 604800,00 грн. на підставі ст.785 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем свого обовязку з повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди від 01.10.2009р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.10.2017р., позовні вимоги не визнав посилаючись на ті обставини, що з грудня 2016 року у його користуванні на умовах оренди не перебували такі обєкти як майстерня, будівля офісу, залізнична колія та розташована під ними земельна ділянка, внаслідок чого розмір місячної оренди плати підлягає пропорційному зменшенню. Крім цього, відповідач вважає договір оренди чинним, що виключає можливість застосування до відповідача неустойки. Одночасно, відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення пені, оскільки в договорі оренди не передбачено можливості стягнення пені за прострочення орендної плати та надав свій розрахунок трьох процентів річних та інфляції.

06.11.2017р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка про зупинення провадження по справі до розгляду справи №905/2331/17.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов'язаний з'ясовувати: 1) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

За висновками суду, розгляд судом справи №905/2331/17 про визнання недійсним договору оренди жодним чином не унеможливлює розгляд даної справи.

Одночасно, у разі задоволення позову у справі N905/2331/17 та визнання недійсним договору оренди відповідач не позбавлений можливості звернутися до господарського суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Як наслідок, клопотання відповідача про зупинення провадження по справі підлягає залишенню без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписом ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно із ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

01.10.2009р. між Приватним підприємством Центр сучасних технологій (Орендодавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мінова Україна (Орендар) укладено договір оренди (далі договір) за умовами якого орендодавець здає, а орендар приймає в оренду ділянку землі площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель і споруд, у тому числі: 1. Адміністративна будівля; 2. Будівля складу; 3. Майстерня; 4. Прохідна №1; 5. Будівля офісу; 6. Будівля вагової (загальною площею 239,20 м2.); 7. Залізнична колія 100 м.п.; 8. Огорожа 1040 м. (надалі Майно), розташоване за адресою: Україна, Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, (надалі Майно), що знаходяться на балансі Орендодавця (п.1.1. договору).

Згідно п.2.1 договору Орендодавець надає Орендарю майно загальною площею 239,20 м2 та огорожу із залізобетону, яке розташоване за адресою: Україна, Донецька область, Марїнський район, сел. Новоселидівка, Промислова зона 1/1, відповідно до акту прийому-передачі майна.

За умовами п.2.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 01.04.2011р.), орендар за свій рахунок оплачує всі комунальні платежі, пов'язані з діяльністю використанням майна.

Відповідно п.2.4 договору при поверненні орендарем орендованого майна, складається акт прийому-передачі.

Згідно п.3.1 договору оплата оренди проводиться щомісячно і перераховується орендарем орендодавцю не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Умовами п.3.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 01.04.2011р.), сторони визначили, що розмір орендної плати в місяць разом з ПДВ становить 33600,00 (тридцять три тисячі шістсот грн. 00 коп.).

Згідно п.4.1 договору орендар зобов'язаний утримувати орендоване майно в технічно справному стані, дотримуватись правил промислової санітарії та технічної безпеки.

За умов п.4.5 договору орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно за прямим призначенням, обумовленим договором оренди.

Приписами п.5.1 договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно з розділом 1 договору.

Відповідно до рішення №1 від 19.02.2007р. та наказу №1 від 20.02.2007р., директором підприємства призначено ОСОБА_3, який мав право підписати договір оренди від 01.10.2009р.

Згідно договорів купівлі-продажу: від 24.06.2010р., від 24.06.2010р., від 02.07.2008р., від 18.04.2011р., від 18.04.2011р. позивач купив земельні ділянки (які знаходяться за адресою: Донецька область, Мар'їнський район, село Новоселидівка, промислова зона №1/1) загальними площами 15000 га та 1000 га; виробничий комплекс будівель та споруд (які знаходяться за адресою: Донецька область, Мар'їнський район, село Новоселидівка, промислова зона №1).

Рішенням господарським судом Донецької області від 26.04.2017р. та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.07.2017р. по справі №905/351/17 встановлено факт приймання майна відповідачем згідно акту прийому-передачі в оренду будівлі від 01.10.2009р.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, на момент прийняття рішення господарським судом Донецької області від 26.04.2017р. по справі №905/351/17 відповідач існуючий борг з жовтня 2016р. по грудень 2016р. у розмірі 100800,00 грн. не погасив, тому зазначена сума правомірно була стягнута на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем також були заявлені вимоги про 3% річних у розмірі 467,00 грн., інфляційні нарахування у розмірі 3093,64 грн., відповідно до приписів ст.625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок суми інфляційних, судова колегія погодилась з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача суми інфляційних 1249,85 грн. та про відмову у стягненні інфляційних в іншій частині.

Згідно з ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України та ч.4 ст.284 Господарського кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Приписами частини 2 ст.291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч.4 ст.291 Господарського кодексу України після припинення договору орендар зобов'язаний звільнити приміщення. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як встановлено Донецьким апеляційним господарським судом у постанові від 01.08.2017р. по справі №905/352/17 договір оренди від 01.10.2009р. припинив свою дію 31.12.2016р., проте майно відповідачем не повернуто не було, доказів зворотнього суду не представлено.

При цьому, суд дійшов висновку, що договір оренди від 01.10.2009р. виконувався сторонами, відповідач фактично користувався переданим в оренду майном у період дії цього договору.

З огляду на зазначене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вирішила задовольнити позовні вимоги про зобовязання відповідача повернути майно за договором оренди від 01.10.2009р. та зобовязала ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мінова Україна повернути Приватному підприємству Центр сучасних технологій майно, а саме: 1. Адміністративну будівлю; 2. Будівлю складу; 3. Майстерню; 4. Прохідну №1; 5. Будівлю офісу; 6. Будівлю вагової (загальною площею 239,20 м2.); 7. Залізничну колію 100 м.п.; 8. Огорожу 1040 м., що знаходиться за адресою: Україна, Маріїнський район, с.Новоселидівка, Промислова зона, 1/1, прийняте за договором оренди від 01.10.2009р.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішеннями Донецького апеляційного господарського суду по справах №905/351/17, №905/352/17 встановлений факт отримання відповідачем орендованого майна, факт припинення дії договору та наявність обовязку відповідача повернути орендолване майно, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання відповідача на чинність договору оренди, а також знаходження у його користуванні лише частини майна. Зокрема, дані обставини повязані з виконанням судового рішення по справі №905/352/17 та не є предметом розгляду у даній справі.

Згідно ч.1 ст.219 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч.6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

За приписом ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 N 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд, слід враховувати умови договору та спеціальні норми ст.795 Цивільного кодексу України, в силу яких договір найму припиняється з моменту оформлення відповідних документів (актів), що підтверджують повернення наймачем предмета договору найму.

Отже, законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Сторонами у п.2.4 договору оренди також узгоджено, що при поверненні орендарем орендованого майна складається акт приймання-передачі.

Відповідно до ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені вимоги, за висновками суду, належним доказом повернення орендодавцеві майна з оренди є підписаний представниками сторін акт приймання-передачі.

Всупереч вимог ст..ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних належних доказів повернення обєкту оренди за договором до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, позивачем відповідно до ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України нараховано та предялено до стягнення з відповідача неустойку в сумі 604800,00 грн. за період з січня по вересень 2017р.

За висновками суду, розрахунок неустойки, проведений відповідно до ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позов в частині вимог про стягнення неустойки в сумі 604800,00 грн. підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 302400,00 грн. за час фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди.

В обґрунтування даних позовних вимог позивач посилається на договір оренди від 01.10.2009р., яким було встановлено зобовязання відповідача зі сплати орендних платежів.

Так, договором оренди передбачено оплату оренди щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця. При цьому, за умовами даного договору виконання орендарем зобов'язання з внесення орендної плати жодним чином не повязане з моментом повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, а залежить виключно від факту спливу строку дії договору.

Як було встановлено судовим рішенням у справі №905/352/17 договір оренди від 01.10.2009р. припинив свою дію 31.12.2016р., внаслідок чого припинилось й відповідне зобовязання відповідача зі сплати орендних платежів на підставі даного договору.

Інших підстав для стягнення з відповідача орендної плати після закінчення строку дії договору оренди позивачем не вказано, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи відсутність відповідних правових підстав для сплати орендної плати, позов в частині вимоги про стягнення 302400,00 грн. за час фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача згідно ст.625 Цивільного кодексу України трьох процентів річних в сумі 4079,00 грн. та інфляції в сумі 18693,71 грн.

Враховуючи висновки суду про відсутність у відповідача відповідного зобовязання сплачувати орендну плату за договором після закінчення строку його дії, недоведеним є й порушення такого зобовязання, що тягне за собою можливість застосування певного виду відповідальності, внаслідок чого вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 4079,00 грн. та інфляції в сумі 18693,71 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 36253,02 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки згідно із ст.551 Цивільного кодексу України може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено, договором оренди від 01.10.2009р. не було передбачено такий вид відповідальності як пеня за прострочення виконання орендарем своїх зобовязань з внесення орендної плати.

Згідно з Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Одночасно, відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, який регулює правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, не передбачено певного розміру пені, а лише встановлені обмеження щодо розміру пені, яка може застосовуватись за згодою сторін.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів узгодження сторонами пені за прострочення сплати орендних платежів, позов в частині вимог про стягнення пені в сумі 36253,02 грн. підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні Приватного підприємства "Центр сучасних технологій", Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна", Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка про стягнення 302400,00 грн. за час фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди, трьох проценти річних в сумі 4079,00 грн., пені в розмірі 36253,02 грн. інфляції в сумі 18693,71 грн. та пені в розмірі 604800,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мінова Україна" (85610 Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка, промислова зона, ) на користь Приватного підприємства "Центр сучасних технологій" (85610 Донецька обл., Мар'їнський район, с.Новоселидівка, промислова зона, буд.1, ) неустойку в сумі 604800,00 грн., судовий збір в сумі 9072,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 07.12.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 08.12.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Попов

Суддя С.С. Тарапата