РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017Справа №910/17326/17

За позовом Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед-1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 69 915,49 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Візор Р.Я. - за довіреністю №061/126-861 від 04.10.2017 року;

від відповідача: Жук О.Б. - за довіреністю №142 від 01.11.2017 року;

від третьої особи: Костюк О.М. - за довіреністю №062/02/07-133 від 10.01.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дитяча клінічна лікарня №7 Печерського району м. Києва звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед-1" про стягнення 69 915,49 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати, сплати комунальних послуг за умовами Договору №2301 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 05.12.2016 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 62 626,08 грн. - боргу за орендну плату, 6 186,57 грн. - боргу за спожиті комунальні та експлуатаційні витрати, 146,89 грн. - штрафу, 38,14 грн. - пені, 917,81 грн. - інфляційних втрат, 1 600,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 року розгляд справи відкладено на 08.11.2017 року.

У судовому засіданні 08.11.2017 року представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача: 73 332,24 грн. - боргу за орендну плату, 6 907,17 грн. - боргу за спожиті комунальні та експлуатаційні витрати, 2 199,96 грн. - штрафу, 211,84 грн. - пені, 1 600,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 року відкладено розгляд справи на 22.11.2017 року.

В судовому засіданні 22.11.2017 року представники позивача та третьої особи збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.06.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - Орендодавець), Дитячою клінічною лікарнею №7 Печерського району міста Києва (далі по тексту - позивач, Підприємство-Балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діамед-1" (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено Договір №2301 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) ОРЕНДОДАВЕЦЬ на підставі затвердженого орендодавцем протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади м. Києва від 09.11.2016 року № 22 передає, а ОРЕНДАР приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), далі - ОБ'ЄКТ, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Професора Підвисоцького, 4 літ. Б, загальною площею 18,30 кв. м. для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки.

Об'єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 18,30 кв. м на 2 поверсі, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими від 09 листопада 2016 року, і становить без ПДВ: 524,59 грн. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку листопад 2016 р. 9600,00 грн. (дев'ять тисяч шістсот грн.)

Згідно з п.3.2. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Орендна плата сплачується орендарем на рахунок Підриємства-Балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі (п.3.6. Договору).

Відповідно до п. 3.7. Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, компенсацію витрат Підриємства-Балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати (п.3.9. Договору).

Згідно з п.4.2.4. Договору орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Пунктом 4.2.13. Договору передбачено, що орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними ОРЕНДАРЕМ з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

05.12.2016 року, на виконання умов Договору, Позивачем та орендодавцем передано, а відповідачем прийнято Об'єктом оренди за Договором, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі нерухомого майна від 05.12.2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати орендної плати та комунальних витрат (за період з 10.04.2017 року по 10.10.2017 року) відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, а саме: 73 332,24 грн. (боргу за орендну плату) та 6 907,17 грн. (боргу за спожиті комунальні та експлуатаційні витрати). На підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача (за період з 10.04.2017 року по 10.10.2017 року) 73 332,24 грн. (орендної плату) та 6 907,17 грн. (спожитих комунальних та експлуатаційних витрати), в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість зі сплати вказаних сум.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відзив відповідача на позовну заяву не приймається судом в якості належного та допустимого доказу та спростовується наявними в матеріалах справи документами та чинним законодавством.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 73 332,24 грн. (боргу за орендну плату) та 6 907,17 грн. (боргу за спожиті комунальні та експлуатаційні витрати) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився порушення зобов'язання, а тому позивач, керуючись п.6.2. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф, які за розрахунками позивача становлять: 2 199,96 грн. (штрафу) та 211,84 грн. (пені).

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь Підриємства-Балансоутримувача Орендар сплачує на користь Підриємства-Балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 2 199,96 грн. (штрафу) та 211,84 грн. (пені) нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75,82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамед-1" (01001, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 10; ) на користь Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м. Києва (01103, м. Київ, ВУЛ. ПРОФЕСОРА ПІДВИСОЦЬКОГО, будинок 4Б; ) 73 332 (сімдесят три тисячі триста тридцять дві) грн. 24 коп. - боргу за орендну плату, 6 907 (шість тисяч дев'ятсот сім) грн. 17 коп. - боргу за спожиті комунальні та експлуатаційні витрати, 2 199 (дві тисячі сто дев'яносто дев'ять) грн. 96 коп. - штрафу, 211 (двісті одинадцять) грн. 84 коп. - пені, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 06.12.2017 року.