ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 910/22894/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Ковтонюк Л.В.,

Кондратової І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 р. (судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А., Іоннікова І.А.)
у справі№910/22894/16 господарського суду міста Києва
за первісним позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарант- Система"
доПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
простягнення 2 149 212 грн. 92 коп.
за зустрічним позовомПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарант- Система"
простягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 3 154 786 грн. 37 коп.
за участю представників:
від позивача за первісним позовом Петлицький Я.А., свідоцтво №1861 від 19.12.2003 р., ордер КВ №067370 від 16.03.2017 р., витяг з договору №01/2017 від 16.03.2017 р.
від відповідача за первісним позовомне з'явились

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Гарант- Система" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - відповідач) про стягнення 2 149 212 грн. 92 коп., з яких (з огляду на заяву про уточнення позовних вимог): 1 051 595 грн. 53 коп. заборгованості за договором з обов'язкового страхування повітряного судна №244 від 11.02.2013 р., 1 009 053 грн. 04. коп. інфляційних втрат та 88 564 грн. 45 коп. 3% річних.

В процесі судового розгляду, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача 3 154 786 грн. 37 коп. страхових платежів, безпідставно одержаних останнім за неукладеним договором.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.03.2017 р. у справі №910/22894/16 визнано недійсним договір обов'язкового страхування повітряного судна №244 від 15.02.2013 р. В задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарант- Система" на користь Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 3 154 786 грн. 37 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Місцевий господарський суд не погодився з доводами відповідача про неукладеність договору страхування, однак, скористався своїм правом, закріпленим в ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, та визнав даний договір недійсним, як такий, що не відповідає умовам типового договору.

При цьому, зважаючи на недійсність договору №244 від 15.02.2013 р., господарський суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України, задовольнив зустрічний позов про стягнення 3 154 786 грн. 37 коп. безпідставно набутих грошових коштів, і, одночасно, відмовив в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за визнаним недійсним договором і нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 р. рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017 р. скасовано. Прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Наведена постанова обґрунтована тим, що укладений між сторонами справи договір обов'язкового страхування повітряного судна №244 від 15.02.2013 р. не суперечить типовому договору та містить всі необхідні умови.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення місцевого господарського суд залишити в силі.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.11.2017 р., касаційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.12.2017 р.

До початку судового розгляду представник позивача за первісним позовом подав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечив проти її задоволення.

Крім того, представником позивача за первісним позовом подано клопотання про залишення касаційної скарги відповідача за первісним позовом без розгляду, мотивоване тим, що дана касаційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вказане клопотання позивача за первісним позовом не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У даному випадку касаційну скаргу підписано Головою правління Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", повноваження якого підтверджуються копіями статуту відповідача, рішення загальних зборів акціонерів товариства №1/2016 від 23.03.2016 р., наказу №13-к від 04.04.2016 р., витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Таким чином, касаційну скаргу відповідача за первісним позовом підписано уповноваженою на це посадовою особою, що очолює Правління Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", тобто, орган через який дана юридична особа реалізує свої права та обов'язки.

В свою чергу, із заявленого клопотання про залишення касаційної скарги без розгляду вбачається, що позивач за первісним позовом помилково ототожнює чинні правові норми, що стосуються процесуального представництва, з правом юридичної особи самостійно представляти свої інтереси в судовому процесі. З огляду на особливості даного суб'єкта правовідносин, вказане право реалізується безпосередньо уповноваженими на це органами юридичної особи. Однак, процесуального представництва в такому випадку не виникає.

В судове засідання 11.12.2017 р. з'явився представник позивача за первісним позовом. Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з'явився.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувану постанову залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 15.02.2013 р. позивачем (страховик) та відповідачем (страхувальник) підписано договір обов'язкового страхування повітряного судна №244, за умовами якого страховик зобов'язується надати страхувальнику послуги з обов'язкового страхування повітряного судна - вертольоту "AGUSTA AW 139", у межах і терміни, зазначені в цьому договорі, а страхувальник прийняти і оплатити такі послуги.

Як зазначено в п. 1.2 договору, предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству, пов'язані з "AGUSTA AW 139", згідно з Порядком та правилами проведення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затвердженим постановою КМУ №1535 від 12.10.2002 р.

Згідно з п. 4.1 договору (у редакції додаткової угоди №3/873 від 13.09.2013 р.) розрахунки проводяться шляхом оплати страхувальником після пред'явлення страховиком рахунку на оплату послуг. Страховий платіж, зазначеній у п. 3.1 договору сплачується щоквартально рівними частинами, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок страховика. Перша частина в сумі 1 051 595 грн. 45 коп. сплачується протягом 30 календарних днів з дати початку періоду страхування, за графіком:

1 частина в сумі 1 051 595 грн. 45 коп. до 15.03.2013;

2 частина в сумі 1 051 595 грн. 45 коп. до 26.07.2013;

З частина в сумі 350 531 грн. 81 коп. до 19.09.2013;

4 частина в сумі 350 531 грн. 81 коп. до 15.10.2013;

5 частина в сумі 350 531 грн. 81 коп. до 15.11.2013;

6 частина в сумі 350 531 грн. 81 коп. до 15.12.2013;

7 частина в сумі 350 531 грн. 81 коп. до 15.01.2014;

8 частина в сумі 350 531 грн. 81 коп. до 01.02.2014.

В п. 5.1 договору страхування визначено, що строк надання послуг становить 1 (один) рік, починаючи з 15.02.2013 р.

Наведене узгоджується з п. 10.1 договору, в якому зазначено, що цей договір набирає чинності з 15.02.2013 р. і діє 1 рік до 14.02.2014 р.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав своїх зобов'язань з оплати шостої, сьомої та восьмої частин страхових платежів. Вказане стало підставою для подання первісного позву про стягнення відповідної заборгованості та нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами велась переписка щодо виконання договору №244 від 15.02.2013 р., з якої вбачається, що відповідач посилався на неможливість внесення відповідних платежів через тимчасову окупацію Автономної Республіки Крим та заволодіння майном товариства нелегітимними особами.

Поряд з цим, в процесі судового розгляду справи №910/22894/16 відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про повернення йому на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України 3 154 786 грн. 37 коп. отриманих позивачем за договором страхових платежів.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що договір обов'язкового страхування повітряного судна №244 від 15.02.2013 р. є неукладеним, оскільки даний договір не відповідає типовому договору обов'язкового страхування повітряних суден.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу, тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Статтею 982 Цивільного кодексу України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет страхування, страховий випадок, розмір грошової суми в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови визначені актами цивільного законодавства.

За загальним правилом, викладеним в ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проте, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України).

Як зазначено в ст. 184 Господарського кодексу України укладання господарських договорів на основі типових договорів повинно здійснюватися не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 Господарського кодексу України та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування типового договору.

Одночасно з наведеним, за приписами ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити, зокрема, цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, що закріплено в ст. 215 вказаного кодесу.

З прийнятих у справі № 910/22894/16 судових рішень вбачається, що вирішуючи спір, який виник між сторонами, місцевий та апеляційний господарські суди встановили відсутність в оспорюваному договорі п. 3.4, 7.4 та розділу 9 типового договору, однак, надали різну правову оцінку даній обставині.

Поряд з цим, господарськими судами попередніх інстанцій не було досліджено та належним чином оцінено посилання відповідача щодо не підписання сторонами додатків до договору, які, відповідно до розділу ХІІ договору, є його невід'ємними частинами та мають містити додаткові застереження про виключення певних ризиків.

Крім того, також слід зауважити, що відповідно до п. 3 ч.1 ст. 28 Закону України "Про страхування" дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником чергових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Таким чином, враховуючи приписи наведеної норми та з огляду на характер спірних правовідносин сторін справи, попередні судові інстанції мали дослідити фактичні обставини, що стосуються звернень страховика до страхувальника з вимогами сплатити заборгованість та надати оцінку наслідкам невиконання відповідачем таких вимог. Проте, місцевим та апеляційним господарськими судами вказаного зроблено також не було.

Відтак, у даному випадку оскаржувані судові акти підлягають скасуванню, як такі, що прийняті за відсутності повного та всебічного встановлення всіх обставин справи.

В свою чергу, касаційна інстанція позбавлена права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ними (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема, має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія господарського суду касаційної інстанції приходить до висновку, що постанова апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду підлягають скасуванню, а справа №910/22894/16 підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду, під час якого суду необхідно по-перше: надати належну правову оцінку доводам відповідача про непідписання сторонами додатків до договору, зокрема, додаткових застережень про виключення певних ризиків; по-друге: встановити фактичні обставини щодо дії спірного договору страхування в часі, з огляду на приписи п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про страхування".

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017 р. у справі №910/22894/16 скасувати.

Справу №910/22894/16 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: Л.В. Ковтонюк

І.Д. Кондратова