ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Справа № 918/145/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Грек Б.М., Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року у справі № 918/145/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та державного підприємства "Зірненський спиртовий завод" про зобов'язання направити рахунок-фактуру та визнання частково недійсним договору поставки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідачів про зобов'язання державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" виписати та направити товариству з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" рахунок-фактуру на оплату товару відповідно до умов договору поставки спирту на внутрішній ринок від 27.06.2016 року № 137, укладеного між сторонами, та визнання недійсним пункту 3.3. цього договору, оскільки його умовами надається право постачальнику в односторонньому порядку змінювати ціну товару, що суперечить таким засадам цивільного законодавства як справедливість, розумність та добросовісність (п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), а також положенням ст. 632 ЦК України та ст.ст. 180, 189, 190 ГК України.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 року (суддя Марач В.В.) в позові відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року (судді: Маціщук А.В., Петухов М.Г., Гулова А.Г.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати та позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" вважає, що судові рішення у справі є законними та просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу від іншого відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 27.07.2016 року між державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (постачальник), державним підприємством "Зірненський спиртовий завод" (вантажовідправник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (покупець) було укладено договір поставки спирту на внутрішній ринок № 137, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити спирт етиловий ректифікований в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Вантажовідправник зобов'язався відвантажити покупцю спирт в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

Згідно з п. 2.1. договору загальна кількість спирту, що постачається в 2016 році, становить 180 000 декалітрів, з них для переробки на алкогольні напої (Горілки, горілки особливі, напої лікеро-горілчані), сорт спирту - люкс, річна потреба (дал) - 180 000. Поставка передбачена в 3 кварталі та в 4 кварталі по 90000 дал.

Відповідно до п. 2.3. договору спирт постачається узгодженими партіями. Партією вважається кількість спирту одного найменування, однієї дати відвантаження, яка оформлена одним документом про якість та одним супровідним документом (форма № 1 TH/спирт/) чи залізничною накладною.

За п. 3.1. загальна сума цього договору складається з суми вартості спирту поставленого на умовах цього договору покупцеві протягом строку дії цього договору. Вартість спирту сорту "Люкс" визначається із розрахунку: ціни за 1 декалітр спирту сорту "Люкс", що складає 237,50 грн. (Двісті тридцять сім гривень 50 копійок); податку на додану вартість, в розмірі 20 % ціни спирту.

Всього ціна за 1 декалітр спирту сорту "Люкс" з урахуванням податку на додану вартість складає 285 грн.

Згідно з п. 3.3. договору протягом строку дії цього договору ціна спирту може бути змінена постачальником в односторонньому порядку (в зв'язку із зміною ціни виробником, з інших підстав). Постачальник повідомляє покупця про зміну ціни спирту шляхом направлення письмового повідомлення на електронні адреси покупця: та або в порядку передбаченому п. 10.9. цього договору. Належним доказом повідомлення постачальником покупця про зміну ціни та направлення постачальником відповідного письмового повідомлення покупцю засобами електронної пошти є звіт поштового сервера постачальника. Якщо покупець своєчасно не повідомить постачальника про зміну адреси електронної пошти вказану у цьому пункті, всі повідомлення надіслані на вказану електронну адресу вважаються належним чином врученими (надісланими) покупцю.

Здійснення покупцем оплати спирту за новою ціною відповідно до наданого постачальником рахунку-фактури вважається згодою покупця на зміну ціни спирту. Вартість вже оплаченого покупцем спирту на підставі наданого постачальником рахунку-фактури зміні не підлягає (п.п. 3.4, 3.6 договору).

Відповідно до п.п. 4.1. договору оплата спирту має бути здійснена покупцем на підставі рахунка-фактури, наданого постачальником, в безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника шляхом 100% попередньої оплати замовленого об'єму спирту (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року № 1266 зі змінами та доповненнями). Підставою для виписки рахунка-фактури постачальником є заявка, надана покупцем у письмовому вигляді.

Постачальник не несе відповідальності за платежі, здійснені покупцем без рахунка-фактури постачальника.

За умовами п. 5.1. поставка спирту здійснюється відповідно до правил "Інкотермс-2010" на умовах: FCA зі складу вантажовідправника, що знаходиться за адресою: 34609, Рівненська обл., Березнівський р-н с.Зірне вул.Зірненська, 7.

Згідно з п.п. 5.2-5.3 договору об'єм спирту, вказаний покупцем у заявці, вважається узгодженим, якщо покупець отримає від постачальника рахунок-фактуру для здійснення оплати замовленого об'єму спирту. Вказаний у рахунку-фактурі об'єм спирту відвантажується вантажовідправником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, але не раніше отримання коштів за відповідний об'єм спирту вантажовідправником.

Сторони визначили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2016 року (п. 11.1 договору).

Заявкою від 01.08.2016 року і товарно-транспортними накладними на переміщення спирту етилового підтверджується поставка позивачу 30 000 декалітрів спирту в третьому кварталі 2016 року.

За доводами позивача 23.12.2016 року ним було надіслано постачальнику заявку на поставку 150 000 декалітрів спирту, однак останній не направив позивачу рахунок-фактуру на оплату замовленої партії товару.

17.01.2017 року позивач повторно надіслав заявку постачальнику на 3 000 декалітрів спирту та перерахував грошові кошти в сумі 855 000 грн. в якості передоплати, однак постачальникповернув вказану суму на рахунок позивача.

23.01.2017 року позивач знову направив заявку постачальнику на поставку 150 000 декалітрів спирту, яка була залишена без відповідного реагування.

Предметом даного судового розгляду є вимоги покупця до постачальника і вантажовідправника про зобов'язання виписати та направити рахунок-фактуру на оплату товару за договором поставки та визнання недійсним пункту 3.3 договору поставки у зв'язку з невідповідністю вимогам закону.

Висновок суду першої інстанції про відмову в позові в частині зобов'язання постачальника виписати та направити рахунок-фактуру на оплату товару за договором поставки обгрунтовано недоведеністю належними і допустимими доказами звернення покупця до постачальника в межах строку дії договору з вимогами про відвантаження товару в обумовлених договором обсягах, внаслідок чого у постачальника не виник обов'язок надати покупцю рахунок-фактуру на його оплату.

В частині відмови в позові про визнання частково недійсним договору суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки постачальник протягом строку дії договору не підвищував ціни товару. До того ж, умови спірного пункту договору узгоджені сторонами на власний розсуд та відповідають чинному законодавству.

В свою чергу суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, додатково виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання постачальника виписати та направити рахунок-фактуру не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки не направлений на захист права покупця за договором поставки, яке полягає в одержанні обумовленого договором товару.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як передбачено ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Норми ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України передбачають право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також визначають способи судового захисту, якими може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

З досліджених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що позивач вважає порушеним своє право на отримання від постачальника узгодженого обсягу товару за договором поставки. При цьому, вимоги про зобов'язання поставити замовлену партію товару позивачем не заявлялися.

Беручи до уваги наведене, є обгрунтованим висновок апеляційного господарського суду про те, що вимога покупця про зобов'язання постачальника виписати та направити рахунок-фактуру на оплату товару не відповідає встановленим законом способам захисту порушеного права, оскільки саме лише її задоволення не призведе до відновлення права, яке позивач вважає порушеним.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У п. 3.3. договору поставки сторони передбачили, що постачальником протягом строку дії договору в односторонньому порядку може бути змінено ціну спирту (у зв'язку із зміною ціни виробника, з інших підстав), а також визначено порядок повідомлення про таку зміну покупця.

За правильним висновком судів попередніх інстанцій спірна умова договору не суперечить нормам ст. 632 ЦК України та відповідає принципам свободи договору, наведеним у ст.ст. 3, 627 ЦК України. При цьому, будь-яких інших норм законодавства, яким суперечить спірний пункт договору, позивачем не наведено.

Тому висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність правових підстав за заявленими вимогами для визнання правочину в спірній частині недійсним грунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку обставинам справи і, з урахуванням вимог застосованих норм права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Б.Грек

С.Могил