Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"06" грудня 2017 року Справа № 927/917/17

Позивач: Чернігівський національний технологічний університет,

вул. Шевченка, 95, м. Чернігів, 14027

Відповідач: Фізична особа-підприємець Андрущенко Тетяна Анатоліївна,

АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 22384,27 грн.

Суддя Лавриненко Л.М.

Представники сторін:

Від позивача: Вершняк О.Г., довіреність №101/10-1403 від 19.07.2017, представник

Від відповідача: Руденко В.М., довіреність №1811 від 06.11.2017, представник, був присутній у судових засіданнях 05.12.2016, 06.12.2016

Андрущенко Т.А., особисто, була присутня у судовому засіданні 05.12.2017

Рішення приймається після оголошеної у судовому засіданні перерви, з 05.12.2017 по 06.12.2017, на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - Чернігівським національним технологічним університетом подано позов про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни 22384,27 грн боргу з відшкодування податку на землю, за неналежне виконання умов договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, укладеного на підставі договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2017 дану позовну заяву прийнято до розгляду суддею Кушніром І.В. та порушено провадження у справі №927/917/17. Розгляд справи призначено на 07.11.2017 о 09:30.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2017 розгляд справи відкладено на 28.11.2017 о 09:30.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду №02-01/30/17 від 14.11.2017 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №927/917/17", було призначено повторний автоматизований розподіл господарської справи № 927/917/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №927/917/17 передана на розгляд судді Лавриненко Л.М.

Ухвалою суду від 14.11.2017 справа №927/917/17 прийнята до розгляду суддею Лавриненко Л.М.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що перший та другий аркуш договору №433 від 28.08.2015 надрукований з використанням принтеру і не містить підписів і печаток сторін; зазначені аркуші містять суттєві відмінності, а наявний у відповідача примірник договору №433 від 28.08.2015 не містить п. 2.2.6. щодо обов'язку орендаря відшкодувати витрати зі сплати податку на землю. Разом з тим, позивачем не надано доказів зарахування коштів, сплачених ним в якості плати податку за землю до відповідного бюджету, відсутні докази фактичного виконання положень договору щодо відшкодування податку на землю відповідачем, тобто письмові докази позивача не доводять його правову позицію з урахуванням ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України.

Представники сторін у судовому засіданні 05.12.2017 надали письмові клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд клопотання задовольнив, подані документи залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05.12.2017 суд перейшов до розгляду спору по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги.

Відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечувала.

У судовому засіданні 05.12.2017 судом було оголошено перерву до 06.12.2017 до 09:30 та зобов'язано позивача надати: докази направлення відповідачу вимоги щодо відшкодування земельного податку за 2017 рік; додаток до договору № 433 від 28.08.2015; оригінали рахунків, які виставлялись відповідачу на оплату за 2017 рік для огляду в судовому засіданні та докази їх вручення відповідачу; відповідачу: копії рахунків на оплату орендної плати, які отримувались в 2017 році від позивача; докази сплати позивачу в рахунок відшкодування земельного податку в сумі 1436,35 грн та 1055,92 грн; копії рахунків №156 від 09.03.2017 та №262 08.06.2016.

У судовому засіданні 06.12.2017 суд продовжив розгляд справи по суті.

Представники сторін підтримали раніше подані клопотання про відмову від фіксації судового засідання технічними засобами, які задоволено судом.

Також представник позивача надав письмові клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд клопотання задовольнив, подані документи залучено до матеріалів справи.

Відповідач у поданому відзиві №2 на позовну заяву вказує на те, що відповідно до умов договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, позивач зобов'язаний надати відповідачу рахунок на оплату витрат по сплаті податку на землю, тому відповідач не має змоги виконати свої обов'язки щодо сплати податку на землю до тих пір, поки не отримає рахунок, у якому передбачена сума, що підлягає відшкодуванню. Складання іншого первинного документу ніж рахунку для його направлення відповідачу не передбачено умовами договору. Крім того, договір не передбачає складання Журналу для підтвердження факту отримання відповідачем рахунків на оплату, тому наданий позивачем Журнал не може свідчити про вчинення господарської операції, оскільки не містить реквізитів первинного документу. Наданий позивачем Журнал не містить інформації про вручення відповідачу рахунків; особистих підписів відповідача про отримання документів; записи в Журналі не пов'язані з виконання умов спірного договору. Відповідач наголошує, що ніколи не отримувала під особистий підпис чи поштою рахунків від представника позивача, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач проводила оплату витрат по спірному договору на підставі рахунку, наданого позивачем. Таким чином, надані позивачем докази не доводять його правову позицію.

Також представник відповідача пояснив, що примірник договору №433 від 28.08.2015 відповідача, про який зазначається у відзиві на позов стосовно відсутності п.2.2.6 "Відшкодувати податок на землю", не може бути наданий суду у зв'язку з його втратою. Стосовно надання доказів сплати позивачу в рахунок відшкодування земельного податку в сумі 1436,35 грн та 1055,92 грн та копії рахунків №156 від 09.03.2017 та №262 08.06.2016, представник відповідача пояснив суду, що данні документи у відповідача відсутні.

Інших заяв та клопотань від сторін на час слухання справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача та відповідача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

28.08.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Чернігівській області (орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем Андрущенко Т.А. (орендарем) було укладено договір оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п.1.1., 1.2. договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування без права передачі у суборенду та приватизації державне нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 325,9 кв.м. 1-го поверху будівлі їдальні (майно), розміщеної за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова,4, що перебуває на балансі Чернігівського національного технологічного університету (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.04.2015 і становить за незалежною оцінкою 1109689,50 грн. Майно передається в оренду для розміщення кафе-їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. (п.2.1.,2.2. договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015).

Як вбачається з матеріалів справи, майно було передано в оренду за актом приймання-передачі від 28.08.2017 (а.с. 24).

Пунктом 5.11. договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 визначено, що орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Пунктами 10.1., 10.4., 10.9., 10.10. договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 передбачено, що цей договір укладено строком на 1 рік з 28.08.2015 до 27.08.2016 включно.

Після закінчення терміну дії договору, питання продовження договору на новий термін вирішується у відповідності до вимог чинного законодавства, діючого на момент закінчення договору.

Договором про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 № 84-15, сторони продовжили договір оренди терміном на 2 роки 364 дні з 28.08.2016 до 26.08.2019 включно, на умовах передбачених Договором оренди, з урахуванням змін, внесених даним договором про внесення змін.

Доказів припинення або розірвання договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 на момент розгляду справи до суду не надходило.

На виконання п.5.11. договору оренди №84-15 нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015, між Чернігівським національним технологічним університетом (балансоутримувачем) та Фізичною особою-підприємцем Андрущенко Т.А. 28.08.2015 було укладено договір №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, відповідно до п.1.1.-1.3. якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова,4, загальною площею 325,9 м2, а також комунальні послуги та утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної площі. Орендар користується приміщенням 1-го поверху будівлі їдальні корпусу №24, площею 325,9 м2 ,яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова,4. Приміщення використовується для розміщення кафе-їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи. Вартість приміщення за незалежною оцінкою станом на 30.04.2015 становить 1109689,50 грн.

Згідно з п.5.1.-5.3. договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, цей договір вступає в силу з моменту підписання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.08.2015 №84-15 та до моменту закінчення строку дії зазначеного договору оренди. Доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін.

За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішення господарського суду у випадках передбачених чинним законодавством.

У разі відсутності заяви однієї із сторін припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Доказів припинення, зміни або розірвання договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 на момент розгляду справи до суду не надходило.

Пунктом 2.2.3. договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 передбачено, що не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, орендар зобов'язується вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі на підставі виставленого рахунку за участь в утриманні будівлі та прибудинкової території згідно рахунку, який є невід'ємною частиною договору, за використану електроенергію, тепло.

Згідно з п. 2.2.6. договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, орендар зобов'язується також відшкодувати податок на землю.

Балансоутримувач, відповідно до п. 3.1.2. договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по платежах, що наведені в пункті 2.2.3. та 2.2.6. договору.

Додатковою угодою №1 від 11.01.2016 до договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, викладено реквізити балансоутримувача для сплати орендної плати, комунальних послуг та витрат.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 796 Цивільного кодексу України визначено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець. Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 797 Цивільного кодексу України, плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Земельна ділянка, на якій розміщено об'єкт нерухомого майна, що переданий в оренду відповідачу, належить Чернігівському державному інституту економіки і управління, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ЧН-935, який виданий відповідно до рішення № 172 виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 21.07.1997.

Відповідно до п.1.1 Статуту Чернігівського національного технологічного університету, який затверджено Наказом Міністерства освіти і науки від 30.06.2016 № 715, Чернігівський національний технологічний університет є правонаступником Чернігівського державного інституту економіки і управління.

Позивач, відповідно до п. 2.2.6. договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, просить суд стягнути з відповідача 22384,27 грн боргу з відшкодування податку на землю, нарахованого за 2016-2017 роки по договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, а саме: 15203,23 грн за 2016 рік та 7181,04 грн за лютий-червень 2017.

Розрахунок заявленого до стягнення відшкодування податку на землю за 2016 та лютий-червень 2017 (а.с.77) здійснено позивачем виходячи з площі земельної ділянки 325,9 кв.м. та розміру земельного податку (49,89 грн/кв.м. у 2016 та 52.8838 грн/кв.м. у 2017), на підставі доданих до матеріалів справи: листів Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради №650 від 29.01.2015 та №604 від 23.01.2017 Щодо розміру земельного податку за земельні ділянки у 2016,2017 роках, у яких зазначено, що розмір земельного податку на 2016 для орендарів приміщень (адреса земельної ділянки: вул. Бєлова,4) становить 49,8900 грн/кв.м; на 2017 - 52,8837 грн/кв.м; орендарям - бюджетним установам та неприбутковим громадським організаціям необхідно сплачувати земельний податок на рівні розміру земельного податку, визначеного для Чернігівського національного технологічного університету; податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності); платіжних доручень про сплату позивачем земельного податку з юридичних осіб; рахунків на оплату, копії яких додано до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши договір №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 суд доходить висновку, що умовами даного договору передбачено обов'язок орендаря відшкодувати податок на землю (п. 2.2.6.), проте не визначено порядок та строки такого відшкодування орендарем (відповідачем).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача лист №105/08-267 від 20.02.2017 (а.с.84), у якому зазначив, що ним було помилково виставлено суму (рах. №262 від 08.06.2016) податку на землю в розмірі 1055,92 грн за 2016 рік, а згідно з листом №560 Управління земельних ресурсів від 29.01.2016 «Щодо розміру земельного податку на 2016 рік», розмір податку на землю становить 16259,15 грн. Станом на 01.01.2017 заборгованість з податку на землю складає 15203,23 грн, яку позивач просить перерахувати на зазначені реквізити.

Лист позивача №105/08-267 від 20.02.2017 про оплату податку на землю за 2016 рік у розмірі 15203,23 грн суд розцінює як вимогу про оплату зазначеної суми.

Факт отримання відповідачем вказаного листа підтверджується листом відповідача від 28.02.2017, копія якого додана до матеріалів справи, згідно якого відповідач заперечував щодо відшкодування земельного податку .

Таким чином, у відповідності до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний був виконати вимогу позивача на протязі семи днів з моменту отримання листа позивача №105/08-267 від 20.02.2017.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було сплачено 1055,92 грн, призначення платежу: податок на землю зг. рах. №262 від 08.06.2016, що підтверджується банківською випискою (а.с.86), копію якої додано до матеріалів справи.

Матеріалами справи, розрахунком позивача та довідкою, за підписами в.о.директора Шкарлет С.М., головного бухгалтера Вершняк Г.О. (а.с.30,77) також підтверджується, що розмір податку на землю, який підлягає відшкодуванню ФОП Андрущенко Т.А. за 2016 становить 16259,15 грн; сплачено у 2016 - 1055,92 грн; заборгованість станом на 31.12.2016 становить 15203,23 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача по відшкодуванню податку на землю за 2016 рік становить 15203,23 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги в частині стягнення боргу з відшкодування податку на землю за лютий-червень 2017 у розмірі 7181,04 грн є передчасними та задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

Як було встановлено судом, умовами договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 не визначено порядку та умов відшкодування орендарем (відповідачем) податку на землю, обов'язок по сплаті якого визначено п. 2.2.6. договору.

Доказів направлення відповідачу вимоги про відшкодування податку на землю за лютий-червень 2017 у розмірі 7181,04 грн позивач суду не надав, що унеможливлює застосування до такого стягнення положень ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Додані позивачем до матеріалів справи рахунки на відшкодування податку за землю за лютий-червень 2017, які як зазначає позивач були виставлені відповідачу, не можуть бути підставою для стягнення з відповідача відшкодування податку за землю за вказаний період, оскільки позивачем не подано належних доказів вручення їх відповідачу.

Надані копії сторінок з Журналу видачі рахунків, також не можуть бути належним доказом, який підтверджує вручення відповідачу рахунків відшкодування податку за землю за лютий-червень 2017, оскільки на доданих сторінках Журналу не зазначено, які саме рахунки на оплату було вручено відповідачу та за який період.

Крім того, умовами договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 не передбачено фіксації в Журналі факту на підтвердження та отримання відповідачем рахунків на відшкодування податку за землю.

Відповідач у судовому засіданні заперечував факт отримання рахунків на відшкодування податку за землю.

Як свідчать матеріали справи, відповідач листом від 26.04.2017 звертався до позивача з проханням надати розрахунок податку на землю за 2017 рік за підписом бухгалтера і керівника, копію платіжного доручення проведення оплати податку на землю за 2017 рік, копію письмового доказу проведення зарахування до державного бюджету оплати податку на землю за 2017 рік та копію договору згідно з яким підлягає відшкодуванню податок на землю за 2017 рік. Факт направлення відповідачем позивачу вказаного листа підтверджується фіскальним чеком від 03.05.2017, копія кого додана відповідачем до матеріалів справи.

Доказів направлення відповідачу відповіді на лист від 26.04.2017, позивач суду не надав.

Отже, відповідач не знав і не міг знати, яку суму земельного податку за 2017 рік він має відшкодувати позивачу.

Посилання позивача, на те, що відповідач повинен відшкодувати податок на землю у терміни, визначені п.2.2.3. договору №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015, є безпідставним, оскільки зазначений пункт договору стосується обов'язку орендаря вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі на підставі виставленого рахунку за участь в утриманні будівлі та прибудинкової території, за використану електроенергію, тепло, та не передбачає обов'язок орендаря відшкодувати податок на землю. Цей обов'язок орендаря визначений в п. 2.2.6 договору.

Твердження відповідача про те, що наявний у відповідача примірник договору №433 від 28.08.2015 не містить п. 2.2.6. щодо обов'язку орендаря відшкодувати витрати зі сплати податку на землю судом до уваги не приймається, оскільки судом у судому засіданні було здійснено огляд оригіналу договору №433 від 28.08.2015 наданого позивачем. Відповідач своїм правом не скористався та не надав суду свій примірник договору№433 від 28.08.2015, а тому в порушення ст.33 Господарського процесуального кодексу України, не надав належних доказів та не довів, що у його примірнику договору відсутній п. 2.2.6.

Не приймається судом до уваги і посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів зарахування коштів, сплачених ним в якості плати податку за землю до відповідного бюджету, оскільки позивачем до матеріалів справи додані податкові декларації з плати за землю за 2016 рік та 2017 рік, а також платіжні доручення про сплату земельного податку за2016 рік № 499 від 92.03.2016 та за січень, лютий 2017 від 14.02.2017 .

Відповідачем не надано суду також доказів та не доведено, що до складу орендної плати включено плату за користування земельною ділянкою, а тому і в цій частині доводи відповідача судом до уваги не приймаються.

Інші заперечення відповідача також є безпідставні і спростовуються матеріалами справи, а тому судом не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення 15203,23 грн відшкодування податку на землю за 2016 рік. У решті позову відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1086,71 грн.

Керуючись ст. 525, 526, 530, 629, 796, 797 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір", ст. 32,33,43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Андрущенко Тетяни Анатоліївни, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, відомості про банківські реквізити відсутні) на користь Чернігівського національного технологічного університету, вул. Шевченка, 95, м. Чернігів, 14027 (, відомості про банківські реквізити відсутні) 15203,23 грн боргу щодо відшкодування податку на землю, за договором №433 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 28.08.2015 та 1086,71 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 07.12.2017.

Суддя Л.М.Лавриненко