РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа № 910/12921/17
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Княжич"
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
проприпинення договору іпотеки
Представники:
від позивача: Кошляченко В.С. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Княжич" з вимогою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про визнання припиненим договору іпотеки № 2548 від 12.12.2011.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в договір іпотеки № 2548 від 12.12.2011 є припиненим, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання з урахуванням довідки № 7027/3 від 04.08.2015, згідно якої відповідач повідомив, що станом на 03.08.2015 позивач не має кредитної заборгованості перед відповідачем та на дату складання вказаної довідки відсутні будь-які угоди, укладені між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 порушено провадження по справі № 910/12921/17, розгляд справи призначено на 25.09.2017.

18.09.2017 до відділу діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.09.2017 до відділу діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 розгляд справи відкладено на 17.10.2017, у зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання.

29.09.2017 до відділу діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

17.10.2017 до відділу діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.10.2017 до відділу діловодства господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017, у зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 09.11.2017.

06.11.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення.

07.11.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

Судове засідання, призначене на 09.11.2017, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 розгляд справи призначено на 11.12.2017.

Представник відповідача у судове засідання 11.12.2017 не з'явився, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

У судове засідання 11.12.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 11.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київстка Русь" (іпотекодержатель за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Княжич" (іпотекодавець за договором) укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2548, відповідно до умов якого вимога іпотекодержателя виникає з умов кредитного договору № 4723-47.2-07 від 27.02.2007, а також з будь-яких змін та доповнень до нього, в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами, строку кредитування, суми кредиту тощо, надалі - кредитний договір-1, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем за мовами якого останній зобов'язаний в строк до 15.12.2011 включно, у порядку та па умовах, встановлених кредитним договором-1, повернути іпотекодержателю кредитну заборгованість у розмірі 5 000 000 грн 00 коп., сплатити проценти за користування кредитним коштами згідно з умовами кредитного договору-1, сплатити комісії, штрафні санкції та інші платежі у розмірах, порядку й у випадках, передбачених кредитним договором-1. Вимога іпотекодержателя також виникає з умов кредитного договору № 12783-47.2-1 від 14.05.2011, а також будь-яких, змін та доповнень до нього, в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами, строку кредитування, суми кредиту тощо, надалі - кредитний договір-2, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов'язаний в строк по 15.12.2011 включно, у порядку та на умовах, встановлених кредитним договором-2, повернути іпотекодержателю кредитну заборгованість у розмірі 225 000 доларів США або еквівалент цієї суми (за курсом НБУ) в гривні, сплатити проценти за користування кредитним коштами згідно з умовами кредитного договору-2, сплатити комісії, штрафні санкції та інші платежі у розмірах, порядку й у випадках, передбачених кредитним договором-2.

На забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме нежилі приміщення (в літ. А) №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 83) загальною площею 178,30 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, будинок 27.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором іпотеки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В частині першій статті 575 Цивільного кодексу України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в договір іпотеки № 2548 від 12.12.2011 є припиненим, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання з урахуванням довідки № 7027/3 від 04.08.2015, згідно якої відповідач повідомив, що станом на 03.08.2015 позивач не має кредитної заборгованості перед відповідачем та на дату складання вказаної довідки відсутні будь-які угоди, укладені між позивачем та відповідачем.

Враховуючи наведене, у позові позивач просить суд визнати припиненим договір іпотеки від 12.11.2011.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до часини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за пунктом 7 частини 2 цієї статті - припинення правовідношення.

Приписами статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відтак, в силу норм статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України , особа, звертаючись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має обрати один з передбачених законом способів захисту цього права (інтересу), або інший, якщо такий спосіб встановлено самим договором.

Оспорюваним договором поруки не встановлено іншого способу захисту, зокрема такого, як "вимога про припинення договору поруки".

Суд вважає, що встановлений статтею 16 Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України спосіб захисту "припинення правовідношення" та "установлення, зміна і припинення господарських правовідносин" не є однаковими за своєю природою порівняно з вимогою "припинити договір поруки", з огляду на таке.

Зі змісту частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що правовідношенням є зобов'язання, у якому сторонами є боржник і кредитор (частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України ).

Підстави припинення зобов'язання визначено в главі 50 Цивільного кодексу України . Зокрема, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначено перелік підстав припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, названою нормою закону визначено підстави, за яких іпотека припиняється в силу закону.

Відповідно до змісту статті 17 Закону України "Про іпотеку" припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін "іпотека", застосований законодавцем у статті 17 Закону України "Про іпотеку", використовується в розумінні зобов'язального правовідношення іпотеки (майнової поруки), з припиненням якого втрачає чинність договір іпотеки.

Випадки припинення господарських зобов'язань передбачено у главі 22 Господарського кодексу України, серед яких, зокрема, є розірвання господарського зобов'язання (стаття 206 Господарського кодексу України ).

У даному ж випадку, вимога про розірвання договору іпотеки позивачем не заявляється.

Позивач також не просить суд припинити іпотеку як зобов'язання (правовідношення), а звернувся з вимогою припинити договір поруки, що суперечить положенням статті 17 Закону України "Про іпотеку".

За таких обставин, слід дійти висновку, що вимога позивача "визнати припиненим договір іпотеки від 12.12.2011 зареєстрований в реєстрі за № 2548" не відповідає способам захисту права (законного інтересу), які встановлено статтею16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суд як державний орган судової влади, при прийнятті рішень зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання припиненим договору іпотеки від 12.12.2011 зареєстрований в реєстрі за № 2548, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київстка Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Княжич", визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 13.12.2017

Суддя Н.Б. Плотницька