донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.12.2017 р. справа №905/1261/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя суддіОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, за довіреністю без участі представника
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6 Бізнес", м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від22.08.2017 (підписано 28.08.2017)
у справі№905/1261/17 (суддя Кротінова О.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6 Бізнес", м. Київ
доГоловного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області
провизнання права власності на об'єкт нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду Донецької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, якою просило офіційно визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» право власності на обєкт нерухомого майна, а саме: будівлю офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ. А-3, загальною площею 1355,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 42-А. Зобовязати державного реєстратора або приватного нотаріуса внести відповідні зміни в реєстр.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.08.2017 у справі №905/1261/17 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес, м.Київ, до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Краматорськ Донецької області, про офіційне визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес права власності на обєкт нерухомого майна, а саме: будівлю офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ. А-3, загальною площею 1355,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42-А та зобовязання державного реєстратора або приватного нотаріуса внести відповідні зміни в реєстр, відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що у разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості, щодо реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес на спірне майно. Обставин, за яких відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності Товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес будівлі офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ.А3, загальною площею 1 355,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42-А, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі як вільне розпорядження спірним нерухомим майном, а також відсутності у позивача змоги реалізації своїх правомочностей, зокрема, у вчиненні правочину щодо його відчуження за відсутності оригіналу договору купівлі-продажу, або наявності перешкод у цьому, судом не встановлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №08/09 від 08.09.2017, якою просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2017 у справі №905/1261/17 та прийняти нове рішення, яким офіційно визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес право власності на обєкт нерухомого майна, а саме: будівлю офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ. А-3, загальною площею 1355.9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 42-А.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначає, що порушене право позивача полягає в тому, що через нестабільну ситуацію на Сході України, в результаті вивезення з непідконтрольної території України майна та документації, було втрачено правовстановлюючі документи на нерухоме майно, в звязку з чим позивач не може розпоряджатися своєю власністю, нерухомим майном, в разі прийняття рішення про його відчуження (реалізацію), саме через втрату оригіналів документів.

Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції невірно трактовано висновки, викладені у постанові ВСУ від 23.12.2014 №5011-74/9393-2012, вважає оскаржуване рішення таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 Бізнес у справі №905/1261/17 прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 31.10.2017.

Від Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшов відзив від 30.10.2017 на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчать, що позивач є власником обєкта нерухомого майна: будівлі офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ. А-3, загальною площею 1355,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 42-А, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.09.2013р. за № 821, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 Враховуючи зазначене, право власності на зазначений обєкт зареєстровано у Державному реєстрі прав за позивачем, а тому офіційно визнано Державою, та не оспорюється Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області.

Позивач не звертався до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, щодо позивача жодне рішення не приймалося, тому спір у сфері державної реєстрації відсутній, просить залишити рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2017 у справі №905/1261/17 без змін.

Розгляд апеляційної скарги відкладався, за клопотанням позивача строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів.

Від ТОВ «ОСОБА_6 Бізнес» надійшли письмові пояснення №29/11 від 29.11.2017, в яких позивач наголошує на тому, що ним подано позов не з метою набуття права власності на обєкт нерухомого майна, а саме з метою захисту свого порушеного права розпоряджатися своєю власністю в звязку з втратою правовстановлюючого документу, та відсутністю іншого способу захисту цього порушеного права окрім звернення до суду з позовом про визнання права власності на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України.

Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області в клопотанні №3-5-926 від 10.11.2017 просило розглядати справу за відсутності представника відповідача.

В судових засіданнях представник позивача підтримував доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2017 у справі №905/1261/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ ОСОБА_6 Бізнес.

Згідно з положеннями ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як свідчить копія наданого позивачем договору, 03.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Стандарт» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу 03.09.2013р., зареєстрований в реєстрі за №821, за умовами п.1.1 якого Продавець передає, а Покупець приймає у власність будівлю офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ.А3, загальною площею 1 355,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42а.

Директор ТОВ «ОСОБА_6 Бізнес» листом від 12.04.2017р. звернувся на адресу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес», повідомивши, що при перевезенні матеріально-технічних цінностей та документації Товариства у липні 2014р., з території на якій проводиться антитерористична операція, було втрачено оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а саме: оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літера А-3, загальною площею 1 355,9кв.м., яке знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42а, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_7

На запит позивача від 27.04.2017р. до приватного нотаріуса ОСОБА_7 щодо видачі дубліката означеного вище договору, остання, як приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України, листом №69/01-16 від 28.04.2017р. повідомила про неможливість надання дублікату договору купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, який був нею посвідчений 03.09.2013р. за реєстровим номером 821 в період приватної нотаріальної діяльності по Донецькому нотаріальному округу, у звязку з припиненням приватної нотаріальної діяльності по Донецькому міському нотаріальному округу у березні 2015р., без передачі документів до Донецького обласного нотаріального архіву у звязку із виїздом із зони проведення АТО, відсутністю доступу до документів, що зберігаються у справах нотаріуса. Одночасно, нотаріусом підтверджено посвідчення, у період приватної нотаріальної діяльності по Донецькому міському нотаріальному округу, 03.09.2013р. за реєстровим номером 821 договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42а, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Стандарт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес», а також зазначено про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності:2346021, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

З огляду на викладені обставини, втратою оригіналу документа та неможливістю отримання його дублікату, приписи ст.392 Цивільного кодексу України, п.18 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, повязані із здійсненням права власності та його захистом» №01-8/98 від 31.01.2001р. із змінами, позивач вважає порушеним його право у можливості вільного розпорядження своїм майном у звязку з неможливістю відчуження без правовстановлюючих документів, а також існуючою можливість предявлення позову про визнання права власності у звязку з втратою документів саме до відповідача, визначеного ним.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених субєктивних прав є звернення до суду.

Обовязковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звертаючись до суду за захистом прав, позивач мав довести їх порушення, оспорювання чи невизнання саме відповідачем, Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області.

Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як свідчать наявні в матеріалах справи надані позивачем копії документів, 03.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Стандарт» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами п.1.1 якого Продавець передає, а Покупець приймає у власність будівлю офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ.А-3, загальною площею 1355,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42-А.

Відповідно до ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України, право власності на обєкт виникає у Покупця з дня державної реєстрації цього права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.2.3. договору).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8853900 від 03.09.2013р., право власності зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» 03.09.2013р., номер запису про право власності 2346021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5528820 від 03.09.2017.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №87171234 від 16.05.2017р. вищевказана інформація про право власності на нерухоме майно (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01) є актуальною, власником значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес».

Беручи до уваги довідку про балансову вартість №0305-17/1 від 03.05.2017р., відсутність доказів протилежного, після придбання у 2013 році по теперішній час вказане нерухоме майно обліковується на балансі позивача.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За приписами ст.ст.316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 Цивільного кодексу України).

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права.

Наведена правова позиція викладена Верховним судом України у постанові №3-18гс111 від 04.04.2011р.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного суду України від 23.12.2014р. №5011-74/9393- 2012, за змістом статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування зазначеної статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивач набув право власності на оспорюване майно на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке зареєстровано відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Це майно з моменту передачі перебуває у володінні позивача та знаходиться у нього на балансі. Відсутність у позивача оригіналу примірника договору не може бути підставою вважати набуття права власності неправомірним або ставити під сумнів наявність у нього права власності на майно.

Разом з цим, відповідач не ставить під сумнів наявність у позивача права власника на означене нерухоме майно, не вбачається і наявності факту відмови, невизнання або його оспорювання, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на підтвердження такого права.

Доказів будь-якого звернення до відповідача, за наслідками якого можуть мати місце перелічені обставини, позивачем суду не представлено.

Одночасно, у розумінні п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

За приписом ч.5 ст.12 наведеного Закону, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в реєстрі.

Факт скасування в реєстрі відомостей про зареєстроване право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» на нерухоме майно: будівля офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ.А-3, загальною площею 1355,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42-А, з матеріалів справи не слідує, судом не встановлено.

Главою 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, передбачений перелік документів, що подаються нотаріусу при вчиненні правочину про відчуження та заставу майна. Так, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються (п. 1.1 Порядку).

За умовами п.1.2 Порядку право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього.

Матеріали справи свідчать, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості, щодо реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» на спірне майно, підстава виникнення договір купівлі-продажу нерухомого майна № 821 від 03.09.2013р., виданий ОСОБА_7, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу.

Відомості про видачу правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності відсутні.

Обставин, за яких відповідач не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 Бізнес» будівлі офісу з компютерним залом і стаціонарним кафе з кафе літнього типу літ.А3, загальною площею 1 355,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: м.Донецьк, бул.Шевченка, 42-А, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі як вільне розпорядження спірним нерухомим майном, а також відсутності у позивача змоги реалізації своїх правомочностей, зокрема, у вчиненні правочину щодо його відчуження за відсутності оригіналу договору купівлі-продажу, або наявності перешкод у цьому, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується.

Докази порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача в матеріалах справи відсутні. Наявність спору між сторонами у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно також не підтверджено.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2017 (підписано 28.08.2017) у справі №905/1261/17.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Результати апеляційного провадження оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6 Бізнес", м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2017 (підписано 28.08.2017) у справі №905/1261/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.08.2017 (підписано 28.08.2017) у справі №905/1261/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3

Надруковано 4 екз:

1 - позивачу;

1 відповідачу;

1 - у справу;

1 ГСДО.