ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 925/1358/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Кочмар В.К. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області до фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича про стягнення 56 228,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 56 228,17 грн. з них: 52 284,38 грн. боргу по орендній платі, 3 943,79 грн. пені на підставі договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 715 від 24.01.2009 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направив свого представника у жодне судове засідання, заперечень проти позову суду не надіслав. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке.

Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду від 26.10.2017, 13.11.2017, 29.11.2017 надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов'язком.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 715 від 24.01.2009 (а.с. 9-12) укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України в Черкаській області (далі - Орендодавець, позивач по справі) та приватним підприємцем Волошиним Олегом Миколайовичем (далі - Орендар, відповідач по справі). У відповідності до цього договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно: частину приміщень 1-го та 2-го поверху будинку монастиря Василіанів, загальною площею 463 кв. м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1, що обліковується на балансі Державного історико-архітектурного заповідника "Стара Умань", вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 01 жовтня 2008 року і становить 610054 (шістсот десять тисяч п'ятдесят чотири) грн. ( п.1.1. договору).

Майно передається в оренду з метою - розміщення кафе-бару, що здійснює продаж товарів підакцизної групи (у вихідні дні) та що не здійснює продаж товарів підакцизної групи ( у будні дні) ( п. 1.2. договору).

Договір укладено строком на 2 роки 364 дня, що діє з 24 січня 2009 до 23 січня 2012 включно ( п. 10.1 договору).

30.01.2009 між сторонами у справі було укладено договір № 1 (а.с.14) про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, з якого вбачається, що на підставі рішення господарського суду Черкаської області від 11.04.2008 № 02/1496 сторони домовилися (п. 5.4), що "Протягом шести місяців після укладення Договору оренди погасити заборгованість до Державного бюджету в сумі 47216,66 грн. ( сорок сім тисяч двісті шістнадцять грн. 66 коп.), що виникла на час користування майном та надати до регіонального відділення копію платіжного документу з відміткою банку".

За умовами п. 3.6. договору орендна плата перераховується Орендарем самостійно щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним у співвідношенні:

50 % - 2670,20 грн. до державного бюджету на відповідний рахунок Держказначейства за місцем знаходженням об'єкта оренди;

50 % - 2670,20 грн. на розрахунковий рахунок Балансоутримувача, відповідно до пропорцій розподілу, установлених кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.11. договору № 715 передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з п. 10.9. договору № 715 у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до п. 10.10 договору майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря та Балансоутримувача.

Якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування Майном за час прострочення (п. 10.11 договору).

Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 № 925/1186/14 (а.с. 15-18), яким залишено без змін рішення господарського суду Черкаської області від 27.01.2015, відповідача зобов'язано звільнити приміщення за адресою м. Умань, вул. Радянська, 31. Судом встановлено, що договір припинив чинність внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, з 23 січня 2012 року.

За твердженням позивача, відповідач не повернув орендоване майно у встановленому Договором порядку та безоплатно ним користується всупереч рішенню суду про примусове його повернення, по даний час.

Рішення господарського суду Черкаської області від 19.05.2017 у справі № 925/280/17 (а.с. 20) з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість в сумі 55324,93 грн. боргу по орендній платі за період з травня 2016 року по січень 2017 року та 5329,63 грн. пені.

Даним рішенням встановлено, що орендна плата за Договором була визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2008 - 5340,40 грн., з яких орендар сплачує 2670,20 грн. (50%) до державного бюджету на відповідний рахунок Державного казначейства за місцезнаходженням об'єкта оренди. Орендна плата за перший місяць оренди - січень 2009 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень 2009 року (п.3.1-3.6 Договору).

Позивач вказує, що за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року відповідач має заборгованість до державного бюджету в розмірі 52284,38 грн. (а.с. 29). Розмір орендної плати за січень 2017, який досліджено судом та стягнуто за рішенням у справі № 925/280/17 господарського суду Черкаської області становить 6207,25 грн. (як 50% до держбюджету) і саме цей платіж розраховано з індексом інфляції на наступні, спірні періоди.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із орендою майна здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтями 193 Господарського кодексу України, 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 цього ж кодексу передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 цього ж кодексу передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У встановлений договором оренди строк (не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним -п. 3.6) і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати у повному обсязі орендної плати за користування орендованим майном у заявлений позивачем період з лютого 2017 року по вересень 2017 року не виконав і його заборгованість перед позивачем складає 52284,38 грн., що підтверджується розрахунками позивача (а.с. 19, 29).

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості по орендній платі з лютого 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 52284,38 грн. за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності є законною та обґрунтованою. Строк виконання даного зобов'язання вже є таким, що настав, а тому вказаний борг підлягає до примусового стягнення з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3 943,79 грн. за період з 16.03.2017 по 25.10.2017 (а.с. 19).

Дана вимога підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

Як вказано вище, у відповідності до п. 3.11. договору орендна плата сплачується відповідачем до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Отже на цей же період на відповідача поширюється і відповідальність за несвоєчасне внесення орендних платежів, обумовлених договором між сторонами.

У відповідності до п. 3.7. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем пені в загальній сумі 3 943,79 грн. за визначені позивачем періоди, встановив правильність їх нарахування та відповідність обставинами справи (а.с. 19).

Доказів відсутності боргу по орендній платі, яка є підставою для нарахування пені, відповідач суду не надав.

Встановлення сторонами у договорі відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідає ст. 551 ЦК України та вимогам ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким передбачено, що пеня встановлюється у договорі між сторонами, а при сплаті пені її розмір не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла в період нарахування.

У відповідності до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ст. 230,232 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Доказів сплати пені відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 3943,79 грн. пені за прострочення внесення орендної плати.

На підставі викладеного, позов підлягає до повного задоволення і з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 52 284,38 грн. боргу по орендній платі за період з лютого по вересень 2017 року та 3 943,79 грн. пені на підставі договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 715 від 24.01.2009 року .

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України при задоволенні позову покладаються на відповідача, з якого на користь позивача слід стягнути 1600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича (ІНФОРМАЦІЯ_1., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_2) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області (ідентифікаційний код 21368158, м. Черкаси, бул. Шевченка, 205) -- 52 284,38 грн. боргу по орендній платі, 3 943,79 грн. пені на підставі договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 715 від 24.01.2009 року та 1600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 10 грудня 2017

Суддя Н.М. Спаських