РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 5019/1179/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від Рівненської міської ради: не з'явився

від УЖКГ ВК Рівненської міської ради: не з'явився

від Комунального автотранспортного підприємства 1728:

ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 10.01.2017р. №14

від ТОВ "Санком-Рівне": не з'явився

за участю прокурора: Безпалова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне", м.Рівне

на ухвалу господарського суду Рівненської області

від 25.10.17 р. у справі № 5019/1179/12 (суддя Марач В.В.)

за позовом Заступника прокурора м.Рівне в інтересах держави в особі:

- Рівненської міської ради, м.Рівне

- Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської

ради, м.Рівне

- Комунального автотранспортного підприємства 1728, м.Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне", м.Рівне

про стягнення в сумі 2 148 944 грн. 29 коп., з яких 1946 437грн. 02 коп.- основного боргу, 191 901грн. 05 коп. - пені, 2 668 грн. 10коп. - інфляційних втрат, 7 938 грн. 12 коп.-3 % річних

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12 за позовом заступника прокурора м.Рівне в інтересах держави в особі: - Рівненської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунального автотранспортного підприємства 1728 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" про стягнення в сумі 2 148 944,29грн., з яких 1946 437,02грн. - основного боргу, 191 901,05грн. - пені, 2 668,10грн. - інфляційних втрат, 7 938,12грн. - 3 % річних, виправлено описку, допущену в п.3 резолютивної частини ухвали від 21.04.2015р., по справі №5019/1179/12, а саме: "Дана ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом року. Строк пред'явлення даної ухвали до виконання за щомісячний платіж встановлюється протягом одного року після закінчення строку оплати даного щомісячного платежу. Останній термін пред'явлення до виконання за квітень 2018 року - до 20 травня 2019 року".

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та припинити провадження у справі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду винесеною з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що суд першої інстанції вказує у наведеній ухвалі, що вона є такою, що виправляє допущену судом описку в п.3 резолютивної частини ухвали від 21.04.2015р. у справі №5019/1179/12, але реально це є ніщо інше, як рішення, яким частково змінено попереднє рішення цього ж суду у вигляді ухвали від 21.04.2015р. про затвердження мирової угоди у справі №5019/1179/12, а тому вважає, що вказане рішення суду першої інстанції не може лишатися чинним з підстав порушення таким судом норм процесуального права. Також, вказує, що на сьогодні є всі підстави для подання апеляційної скарги, а як наслідок для розгляду її апеляційним судом;

- зазначає, що ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.04.2015р. у справі №5019/1179/12 затверджено мирову угоду від 20.02.2015 року з додатком №1 від 20.04.2015р. укладену між Рівненською міською радою, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальним автотранспортним підприємством 1728 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне". Така ухвала суду про затвердження мирової угоди набрала законної сили і сторонами не оскаржувалася;

- вказує на те, що чинним процесуальним законодавством України передбачено право господарського суду за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, хвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення (ст.89 ГПК України), натомість із вказаної норми процесуального законодавства вбачається, що господарському суду не можна змінювати при застосуванні вказаної норми зміст судового рішення чи ухвали та зачіпати суті рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.11.2017р. відновлено строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 28.11.2017р..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2017р. продовжено розгляд справи №5019/1179/12 на 15 днів, розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.12.2017р..

01.12.2017р. до суду від ТОВ "Санком-Рівне" надійшла заява від 01.12.2017р. №4122, в якій останнє просить розглядати справу за відсутністю його представника.

Представник Комунального автотранспортного підприємства 1728 у письмовому відзиві від 04.12.2017р. №1702 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 04.12.2017р. заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Прокурор у судовому засіданні 04.12.2017р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подачі письмових відзивів на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Інші учасники судового процесу в судове засідання 04.12.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про відкладення розгляду апеляційної скарги від 28.11.2017р. направлена належним чином усім учасникам провадження у справі та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи., про що свідчить реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції від 29.11.2017р..

При цьому, ухвалою суду від 28.11.2017р. про відкладення розгляду апеляційної скарги участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання відсутніх представників учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

У відповідності до ч.5 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника Комунального автотранспортного підприємства 1728 та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.04.2015р. у справі №5019/1179/12 затверджено мирову угоду від 20.02.2015р. з додатком №1 від 20.04.2015р., укладену між Рівненською міською радою, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальним автотранспортним підприємством 1728 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне".

24.10.2017р. Комунальне автотранспортне підприємство 1728 звернулось до господарського суду Рівненської області із заявою від 24.10.2017р. №1366 про виправлення помилки, в якій вказує, що в п.3 резолютивної частини даної ухвали допущено описку, а саме невірно вказано строк пред'явлення даної ухвали до виконання, вказано "...20 травня 2018 року", де правильно є "...20 травня 2019 року", та просить п.3 резолютивної частини даної ухвали викласти в наступній редакції:" Дана ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом року. Строк пред'явлення даної ухвали до виконання за щомісячний платіж встановлюється протягом одного року після закінчення строку оплати даного щомісячного платежу. Останній термін пред'явлення до виконання за квітень 2018 року - до 20 травня 2019 року".

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. виправлено описку, допущену в п.3 резолютивної частини ухвали від 21.04.2015р., по справі №5019/1179/12.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 13 ч.1 ст.106 ГПК України визначено можливість оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду ухвал місцевого господарського суду про внесення виправлень у рішення, ухвалу.

Згідно з нормами ст.99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

В силу ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст.3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.7 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Водночас, відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями частин 1, 2 ст.89 ГПК України передбачено, що суддя за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення, про що виноситься ухвала.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 роз'яснено про те, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли у виготовленні тексту рішення). Однак якщо неправильне визначення стягуваної суми, розміру присудженого до стягнення майна було наслідком застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, то про арифметичну помилку не йдеться, і підстави для виправлення такої помилки відсутні. Виправлення рішення може бути здійснене як до, так і після набрання відповідним рішенням законної сили, - в тому числі й після перегляду його в апеляційному та в касаційному порядку, але лише в тій частині, в якій дане рішення залишено без змін. Вирішення питань, пов'язаних з виправленням описок чи арифметичних помилок, не потребує обов'язкового розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідні процесуальні дії оформлюються ухвалами, які надсилаються учасникам судового процесу у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.10.2017р. Комунальне автотранспортне підприємство 1728 звернулось до господарського суду Рівненської області із заявою від 24.10.2017р. №1366 про виправлення помилки, в якій вказує, що в п.3 резолютивної частини даної ухвали допущено описку, а саме невірно вказано строк пред'явлення даної ухвали до виконання, вказано "...20 травня 2018 року", де правильно є "...20 травня 2019 року", та просить п.3 резолютивної частини даної ухвали викласти в наступній редакції: "Дана ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом року. Строк пред'явлення даної ухвали до виконання за щомісячний платіж встановлюється протягом одного року після закінчення строку оплати даного щомісячного платежу. Останній термін пред'явлення до виконання за квітень 2018 року - до 20 травня 2019 року.".

З матеріалів справи вбачається, що зміст п.3 ухвали господарського суд Рівненської області від 21.04.2015р. викладено наступним чином, а саме: "3. Дана ухвала відповідно до пункту 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та набирає чинності з дати її прийняття - 21 квітня 2015 року. Ця ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом року. Строк пред'явлення даної ухвали до виконання встановлюється після закінчення строку, встановленого відстрочкою платежу, а саме - 20 травня 2018 року.".

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження, та дослідивши матеріали справи, не погоджується з висновками суду першої інстанцій про виправлення описки в ухвалі місцевого господарського суду з огляду на те, що останній оскарженою ухвалою частково змінив зміст ухвали господарського суду Рівненської області від 21.04.2015р. у справі №5019/1179/12, якою затверджено мирову угоду від 20.02.2015р. з додатком №1 від 20.04.2015р. укладену між Рівненською міською радою, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комунальним автотранспортним підприємством 1728 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне", а тому ухвала господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12 не відповідає вимогам ст.89 ГПК України щодо неможливості внесення виправлень у судове рішення (ухвалу), які спрямовані на зміну його суті.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р., рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Разом з тим, згідно із п.2 ч.1 ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

За приписами п.4 ч.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а, отже, і порушення вимог ст.43 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12 - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення, яким у задоволенні заяви Комунального автотранспортного підприємства 1728 від 24.10.2017р. №1366 про виправлення помилки слід відмовити.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне", м.Рівне задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.10.2017р. у справі №5019/1179/12 скасувати. Прийняти нове судове рішення.

У задоволенні заяви Комунального автотранспортного підприємства 1728, м.Рівне від 24.10.2017р. №1366 про виправлення помилки відмовити.

3. Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства 1728, м.Рівне (33018, м.Рівне, вул.Курчатова, 22, код ЄДРЮОФОПГФ 03361833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне", м.Рівне (33013, м.Рівне, вул.Шевченка, 45, код ЄДРЮОФОПГФ 36416494) 1600грн. 00коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Рівненської області.

5. Справу №5019/1179/12 та матеріали оскарження ухвали повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.