РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2017Справа №910/16453/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
ДоПриватного акціонерного товариства «АБС-Україна»
Простягнення 1 847,55 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Кирищук В.П. - предст. за дов.;

від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «АБС-Україна» про стягнення 1 5 96,00 грн суми основного боргу, 46,59 грн три відсотки річних та 204,36 грн інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 28.09.2017 було порушено провадження у справі № 910/16453/17 та призначено її до розгляду на 20.10.2017.

12.10.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено.

18.10.2017 через канцелярію суду відповідачем був поданий відзив на позов, у відповідності до якого останній проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2017 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено. Крім того, представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 20.10.2017 судом було розглянуто та частково задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи та на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 06.11.2017.

06.11.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 06.11.2017 надав усні пояснення, в яких підтримав подане через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не навів заперечень проти клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Судом було розглянуто та частково задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим оголошено перерву у судовому засіданні до 20.11.2017.

20.11.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 20.11.2017 надав усні пояснення, в яких підтримав подане через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, представник позивача подав письмове клопотання про продовження строків вирішення спору на 15 днів.

Представник відповідача не навів заперечень проти клопотань позивача про відкладення розгляду справи та продовження строків вирішення спору.

Судом було розглянуто та задоволено клопотання позивача про продовження строків вирішення спору, а також частково задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим оголошено перерву у судовому засіданні до 08.12.2017.

08.12.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про припинення провадження у справі в частині вимог про сплату основного боргу у розмірі 1 596,00 грн, а також просив суд стягнути з відповідача 46,59 грн три відсотки річних та 204,36 грн інфляційних нарахувань.

Представник позивача у судовому засіданні 08.12.2017 надав усні пояснення по справі, відповідно до яких підтримав подане через канцелярію суду клопотання про припинення провадження у справі в частині вимог про сплату основного боргу у розмірі 1 596,00 грн, а також просив суд стягнути з відповідача 46,59 грн три відсотки річних та 204,36 грн інфляційних нарахувань.

Судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 1 5 96,00 грн, з підстав зазначених в мотивувальній частині рішення суду.

Представник відповідача у судове засідання 08.12.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.12.2017 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ВСТАНОВИВ:

01.10.2011 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - енергопостачальна організація, позивач) та Приватним акціонерним товариством «АБС-Укр» було укладено договір № 330763 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір).

Пунктом 1.1 договору сторони узгодили, що предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 Договору при виконанні умов цього Договору, а також, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії.

Пунктом 2.2.1 Договору сторони узгодили, що енергопостачальна організація зобов'язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно з заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1.

Згідно з умовами п. 2.3.1 Договору абонент зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

01.10.2011 між сторонами також було укладено Порядок розрахунків за теплову енергію.

За умовами п. 9 зазначеного додатку, абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту № 1 рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає РВТ); акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту одержання.

Пунктом 3 зазначеного додатку передбачено, що в разі встановлення будинкових приладів обліку теплої енергії - кількість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоду визначається відповідно до показників приладів обліку, встановлених на межі балансової належності.

Відповідно до пункту 10 Порядку розрахунків, споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію, а до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач у період з 01.05.2016 по 01.06.2016 включно спожив теплової енергії на загальну суму 1 596,60 грн. В свою чергу, відповідач не розрахувався за спожиті послуги, в результаті чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 1 596,60 грн.

Враховуючи наведене, позивач у своїй позовній заяві просив суд припинити провадження у справі в частині вимог про сплату основного боргу у розмірі 1 596,00 грн, та стягнути з відповідача 46,59 грн три відсотки річних та 204,36 грн інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 330763 від 01.10.2011.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на те, що 24.02.2016 року між ПрАТ «АБС-УКР» (замовник), ПП «Ремсервіс» (генеральний підрядник) та ТОВ «Компанія Укренергосервіс» (субпідрядник) було укладено договір субпідряду № ПОК-2-09.

Пунктом 2.1. цього договору визначено, що замовник доручає субпідряднику виконати Комплекс робіт (весь обсяг робіт за цим договором та додатковими угодами до нього по виконанню комплексу робіт по влаштуванню зовнішніх мереж опалення - п. 1.1 договору) в обсягах, визначених цим договором, згідно з виданою Проектною документацією та узгодженою Договірною ціною, керуючись будівельними нормами, на свій ризик власними силами і засобами.

У Додатку №1 до договору субпідряду № ПОК-2-09 від 24 лютого 2016, сторони погодили договірну ціну на будівництво: ЖК «Покровський посад», розташованого на території, обмеженій вулицями Глибочицька, Студентська та М. Пимоненка в Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до п. 1 названого Додатку №1 до договору субпідряду № ПОК-2-09 від 24 лютого 2016 року передбачає такий вид робіт: «Відключення зовнішньої тепломережі з встановленням заглушок із «глухих» фланців».

31.03.2016 ПрАТ «АБС-УКР», ПП «Ремсервіс» та ТОВ «Компанія Укренергосервіс» було підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати), на підставі якої було складено та підписано Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2016 року.

Зі змісту Акту №1 вбачається, що субпідрядником були виконані роботи, зокрема, щодо відключення зовнішньої тепломережі з встановленням заглушок із «глухих» фланців.

Таким чином, відповідачем стверджується, що починаючи з 01.04.2016 року відповідач не міг отримувати теплову енергію за період з 01.05.2016 року по 01.06.2016 року.

Крім цього, як вбачається із Акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.03.2016, підписаного ПАТ «Київенерго» та ПрАТ «АБС-УКР», станом на 01.04.2016 у відповідача була наявна переплата у розмірі 2 303,26 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Положеннями ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач за період з 01.05.2016 по 01.06.2016 включно спожив теплової енергії на загальну суму 1 596,60 грн. В свою чергу, відповідач не розрахувався за спожиті послуги, в результаті чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 1 596,60 грн.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості, насамперед, повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків щодо постачання, обсяги поставленого (спожитого) товару та наявність обов'язку відповідача здійснити їх оплату, строк виконання якого настав.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 24.02.2016 року між ПрАТ «АБС-УКР» (замовник), ПП «Ремсервіс» (генеральний підрядник) та ТОВ «Компанія Укренергосервіс» (субпідрядник) було укладено договір субпідряду № ПОК-2-09.

Пунктом 2.1. цього договору визначено, що замовник доручає субпідряднику виконати Комплекс робіт (весь обсяг робіт за цим договором та додатковими угодами до нього по виконанню комплексу робіт по влаштуванню зовнішніх мереж опалення - п. 1.1 договору) в обсягах, визначених цим договором, згідно з виданою Проектною документацією та узгодженою Договірною ціною, керуючись будівельними нормами, на свій ризик власними силами і засобами.

У Додатку №1 до договору субпідряду № ПОК-2-09 від 24 лютого 2016, сторони погодили договірну ціну на будівництво: ЖК «Покровський посад», розташованого на території, обмеженій вулицями Глибочицька, Студентська та М. Пимоненка в Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до п. 1 названого Додатку №1 до договору субпідряду № ПОК-2-09 від 24 лютого 2016 року передбачає такий вид робіт: «Відключення зовнішньої тепломережі з встановленням заглушок із «глухих» фланців».

31.03.2016 ПрАТ «АБС-УКР», ПП «Ремсервіс» та ТОВ «Компанія Укренергосервіс» було підписано Довідку про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати), на підставі якої було складено та підписано Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2016 року.

Зі змісту Акту №1 вбачається, що субпідрядником були виконані роботи, зокрема, щодо відключення зовнішньої тепломережі з встановленням заглушок із «глухих» фланців.

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що починаючи з 01.04.2016 року відповідач не отримував теплову енергію за період з 01.05.2016 по 01.06.2016.

Крім того, з наявного в матеріалах справи Акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.03.2016, підписаного ПАТ «Київенерго» та ПрАТ «АБС-УКР» вбачається, що станом на 01.04.2016 у відповідача була наявна переплата у розмірі 2 303,26 грн.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат.

З огляду на те, що на момент подачі позовної заяви у відповідача було відсутнє право вимагати від відповідача сплати суми основного боргу у розмірі 1 596,60 грн, то у суду відсутні підстави припиняти провадження в даній частині позовних вимог.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у справі матеріали спростовують твердження позивача про споживання відповідачем у період з 01.05.2016 по 01.06.2016 теплової енергії у розмірі 1 596,60 грн, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення суми осново боргу у розмірі 1 596,60 грн.

Оскільки судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення суми основного боргу, то і підстави для стягнення з відповідача 46,59 грн трьох відсотків річних та 204,36 грн інфляційних нарахувань відсутні.

Відповідно до вимог статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

08.12.2017

Суддя Спичак О.М.