ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 925/236/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Черкаської міської ради, м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю Експериментальний

науково-виробничий центр Фобос, м. Київ

про стягнення 91 220 грн. 21 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулася Черкаська міська рада до товариства з обмеженою відповідальністю Експериментальний науково-виробничий центр Фобос про стягнення 91 220 гр6н. 21 коп. заборгованості по договору оренди землі, а саме упущеної вигоди передбаченої п.п. з п. 31 договору оренди землі від 25 вересня 2015 року.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року позов Черкаської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю Експериментальний науково-виробничий центр Фобос задоволено та стягнуто з відповідача на користь Черкаської міської ради - 91 220 грн. 21 коп. заборгованості на підставі договору оренди землі від 25 вересня 2015 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01 червня 2017 року рішення господарського суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 червня 2017 року та рішення господарського суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

07 листопада 2017 року матеріали справи №925/236/16 повернулись за належністю до господарського суду Черкаської області.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 07 листопада 2017 року справу №925/236/16 прийнято до свого провадження суддею Васяновичем А.В. та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 23 листопада 2017 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 23 листопада 2017 року на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 07 грудня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях та зазначав, що сама по собі наявність в договорі умови щодо цивільно-правової відповідальності як збитки у вигляді упущеної вигоди не може перетворювати упущену вигоду (не отриманий прибуток) на безумовне договірне зобовязання.

Позивачем не доведено, що з 2015 року ним вчинялися будь-які дії для укладання з відповідачем договору оренди землі, а також для уникнення чи зменшення збитків.

Також відповідач вказував, що позивачем не доведено реальність збитків, оскільки не доведено наявність упущеної вигоди та її суму.

Збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру, а позивач не врахував, що станом на момент укладання договору оренди землі ч. 5 ст.225 ГК України, якою було передбачено право сторін за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, було виключено на підставі Закону від 07 квітня 2015 року.

Також у відзиві на позов відповідач вказував, що позивач не є тим органом, який уповноважений стягувати заявлену у позові шкоду.

Умовами договору визначено стягнення упущеної вигоди, яка і є шкодою, розрахунок якої здійснюється у відповідності до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМ України від 25 липня 2007 року №963.

Враховуючи вищенаведене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 07 грудня 2017 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/236/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Скасовуючи раніше прийняті постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 червня 2017 року та рішення господарського суду Черкаської області від 03 лютого 2017 року Вищий господарський суд України в своїй постанові від 19 жовтня 2017 року зазначав, що суду належало з'ясувати виконання відповідачем обов'язку з укладення договору оренди, якщо такий обов'язок було порушено, надати оцінку причинам цього, оскільки зазначене має значення для встановлення вини відповідача, та, врахувавши момент укладення договору оренди, встановити період за який орендодавцю підлягає відшкодуванню сума упущеної вигоди, а, відтак надати оцінку обґрунтованості розрахунку збитку, який наводить позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, рішенням Черкаської міської ради від 27 січня 2015 року надано товариству з обмеженою відповідальністю Експериментальний науково-виробничий центр Фобос земельну ділянку в оренду по вул. 30-річчя Перемоги, 9/7, площею 0,6500 га на 15 років під газонаповнювальну компресорну станцію за рахунок землекористування товариства з обмеженою відповідальністю Фактор Капітал.

Пунктами 4.1. та 4.2. вищевказаного рішення відповідача було зобовязано:

укласти договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу) власнику землі (міській раді) за період використання землі без правоустановчих документів (з дати набуття права власності на нерухоме майно) у встановленому законом порядку;

укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою та здійснити дії, направлені на державну реєстрацію права оренди земельної ділянки протягом двох місяців з дати прийняття рішення.

25 вересня 2015 року на підставі вищевказаного рішення Черкаської міської ради між Черкаською міською радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Експериментальний науково-виробничий центр Фобос (орендар) укладено договір оренди землі, який зареєстрований в ДРРП 07 жовтня 2015 року за №11562744.

Згідно п. п. з п. 31 договору орендар зобовязався відшкодувати орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 27 січня 2015 року №2-725 до моменту набуття чинності договору оренди.

Позивач звертаючись до суду, обґрунтував свою вимогу невиконанням зобов'язання за умовою п.п. з п. 31 договору оренди.

При цьому, позивач просив суд стягнути з відповідача 91 220 грн. 21 коп. за період з 27 січня 2015 року по 06 жовтня 2015 року виходячи з розрахунку розміру орендної плати в рік 131 019 грн. 00 коп. (а.с.4).

У своїй постанові від 19 жовтня 2017 року суд касаційної інстанції погодився з правовою кваліфікацією спірних відносин та оцінкою правової природи спірного зобов'язання як збитків, що надана апеляційним господарським судом, а відтак, про необхідність доведення тих обставин, що є підставою для застосування відповідальності у вигляді збитків за порушення договірного зобов'язання.

Разом з тим, суд касаційної інстанції вказав, що слід враховувати, що між сторонами існують договірні стосунки на підставі укладеного договору, тому відносини сторін мають договірний характер, а тому, саме договір визначає підстави, порядок, умови, межі та розмір відповідальності сторін.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, відсутність вини повинен доводити відповідач.

Згідно ст. 206 ЗК України (в редакції Закону чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Договір між сторонами було укладено на підставі рішення Черкаської міської ради від 27 січня 2015 року і саме вказаним рішенням було зобовязано відповідача укласти протягом двох місяців договір оренди землі з дати прийняття рішення.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що відповідач в порушення свого зобовязання передбаченого рішенням міської ради, протягом двох місяців договір оренди землі не уклав.

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач мав обєктивні перешкоди для виконання свого обовязку, а також відсутні докази, що підтверджують звернення відповідача у встановлений строк до позивача із пропозицією укласти договір оренди землі.

Отже, відповідач не довів суду, що не міг укласти договір із незалежних від його волі причин, та як наслідок не довів відсутність своєї вини у порушенні зобовязання.

Також судом встановлено, що відповідач фактично користувався земельною ділянкою у вказаний позивачем період, оскільки земля надавалась в оренду під газонаповнювальну компресорну станцію (п.3 рішення).

Разом з тим договір передбачає обовязок відповідача відшкодувати збитки (упущену вигоду), що полягає в неотриманні орендної плати за період з дати приймання рішення до моменту набуття чинності договору оренди.

Проте, оскільки строк на виконання обовязку щодо укладання договору був встановлений рішенням і становив два місяці, то саме зі спливом вказаного строку зобовязання є порушеним, а не з моменту прийняття рішення про надання землі в оренду.

Підпункт з п.31 договору визначає розмір збитків, що узгоджується з положеннями ст. 22 ЦК України, якою передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При цьому посилання сторін на приписи п.5 ст. 225 ГК України є помилковими, оскільки відповідно до ст.4 ГК України земельні відносини не є предметом регулювання цього Кодексу.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. д ч. 1 ст. 156 ЗК України).

Статтею 157 ЗК України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

19 квітня 1993 року постановою КМ України за №284 було затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Вказана постанова з урахуванням п.3 Прикінцевих положень ЗК України діє у частині, що не суперечить ЗК України.

Так, пунктом 1 вищевказаного Порядку встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно із п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи якщо вони обґрунтовані.

Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, а у разі вилучення (викупу) земельних ділянок - після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок в межах їх повноважень у період до державної реєстрації підприємством, установою, організацією або громадянином речового права на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п.6 Порядку при тимчасовому зайнятті земельних ділянок для розвідувальних робіт, а також для обов'язкових планових робіт з будівництва, технічного обслуговування і ремонту лінійної частини магістральних трубопроводів, що проходять в одному технічному коридорі, збитки визначаються за угодою між власниками землі або землекористувачами та підприємствами, установами й організаціями - замовниками таких робіт з обумовленням розмірів збитків і порядку їх відшкодування в договорі. При недосягненні згоди розміри збитків визначаються комісіями, створюваними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Тобто, Порядком передбачено випадки коли сторони самостійно можуть визначати розмір збитків і порядок їх відшкодування в договорі, а при недосягненні згоди розміри збитків визначаються комісіями.

По даній справі сторони також, керуючись принципом свободи договору, встановили розмір збитків безпосередньо умовами договору, і визначений сторонами розмір (в розмірі орендної плати) не суперечить чинному законодавству, проте, порядок і строк сплати збитків (в даному випадку - неодержані доходи власника землі) врегульовано п. 5 Порядку, а саме не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

При цьому слід вказати, що рішення про затвердження актів комісії може бути оскаржено до суду.

Суд дійшов висновку, що в даному випадку комісія не позбавлена була можливості визначити розмір збитків з урахуванням п.п. з п.31 договору оренди землі та умов п. 4.2 рішення міської ради від 27 січня 2015 року, проте, комісія повинна була бути створена в обовязковому порядку і акт комісії підлягав затвердженню відповідним рішенням.

Водночас, позивачем вищенаведеного Порядку дотримано не було, чим порушено вимоги ст. 157 ЗК України, оскільки матеріали справи не місять акту про визначення збитків власнику землі та рішення про затвердження відповідного акту.

Також Вищий господарський суд України в постанові від 26 жовтня 2004 року зі справи №17/217 вказав, що розмір збитків повинен бути підтверджений відповідними актами комісій.

Таким чином слід дійти висновку, що позов подано передчасно і на момент звернення до суду право позивача не порушено, оскільки збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інші доводи сторін судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищенаведеного.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 12 грудня 2017 року.

Суддя А.В.Васянович