ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 922/3035/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 дов. № МН 361071 від 22.01.2008,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3479 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.10.2017 у справі № 922/3035/17

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД", смт. Нова Водолага Харківської області,

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_3", с. Картамиш Харківської області,

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.10.2017 (суддя Калантай М.В.) позов залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 30.10.2017 скасувати, справу передати на розгляд до господарського суду Харківської області для продовження розгляду справи, посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги заявник посилається на те, що даний спір має немайновий характер, тому що предметом позову є зобовязання відповідача вчинити певні дії за договором № 25/12-ДГ контрактації сільськогосподарської продукції, а саме, передати майно у розпорядження позивачу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД", смт. Нова Водолага Харківської області. Отже, на думку апелянта, незважаючи на те, що в договорі між позивачем та відповідачем вказана ціна договору, вона не є предметом позову і не є підставою для присвоєння йому майнового характеру.

В судове засідання позивач свого представника не направив, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 146).

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні зазначив, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її цілком обґрунтованою та законною, вважає, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності ухвали, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, та на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою, а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності позивача за наявними в справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України. Крім того, сторони відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України не заявляли клопотання про продовження строку розгляду справи, а господарський суд не має права за своєю ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, вислухавши доводи представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_3" (відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором контрактації сільськогосподарської продукції №25/12-ДГ від 25.12.2016 щодо передачі у власність позивачу продукції (майбутнього врожаю 2017 року).

Залишаючи даний позов без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81, статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що його вимоги є немайновими і тому, судовий збір має бути сплачений саме у розмірі 1600,00 грн., є необґрунтованими.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір", що набрав чинності 01.11.2011.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн.

В ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання апеляційної скарги на рішення встановлюються у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з позовної заяви позивача, він просить зобов'язати відповідача передати у його розпорядження майбутній урожай соняшнику 2017 року загальною посівною площею 2141,0га, який знаходиться на вказаних у позові земельних ділянках.

При цьому, позовні вимоги ґрунтуються на доводах про порушення відповідачем умов договору контрактації сільськогосподарської продукції.

Згідно статті 713 ЦК України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

Отже, відповідно до наведеної правової норми, відповідач, як виробник сільськогосподарської продукції, має виробити сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (позивачу).

Пунктом 5.2 договору №25/12-ДГ від 25.12.2016 відповідача також зобов'язано саме передати позивачу товар за актом-прийому передачі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що зобов'язання відповідача передати майно (урожай соняшнику) за своєю правовою природою є майновою вимогою про витребування майна.

Згідно пункту 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" господарським судам слід враховувати, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Враховуючи викладене, позивач повинен був сплатити судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, як за майнову вимогу.

Однак, позивач протягом розгляду справи в суді першої інстанції цього не зробив.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2017 у справі № 922/3035/17 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.09.2017. Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2017 у даній справі розгляд справи відкладено на 18.10.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.10.2017 розгляд справи відкладено на 30.10.2017 та зобовязано позивача надати, зокрема: докази сплати судового збору в установленому законом розмірі, виходячи з вартості майна (суми договору), зазначеної в пункті 3.4 Договору №25/12-ДГ від 25.12.2016; пояснення щодо ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.09.2017 у справі №757/50830/17-к; належним чином звірену копію всіх додатків до договору №25/12-ДГ від 25.12.2016, у тому числі додатку, в якому наведено перелік земельних ділянок із зазначенням кадастрових номерів (пункт 2.2 даного договору); повний комплект документів, доданих до позовної заяви, засвідчений належним чином. Так, відповідно до п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем частково виконано вимоги ухвали від 18.10.2017 та надано витребувані пояснення та звірені копії документів. При цьому, позивач не надав доказів сплати судового збору в установленому законом розмірі, виходячи з вартості майна (суми договору), зазначеної в пункті 3.4 Договору №25/12-ДГ від 25.12.2016, посилаючись на те, що предметом спору у даній справі є вимога саме немайнового характеру.

Частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пункту 3.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції" неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Як передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, як зазначається в підпункті 5-1 пункту 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Згідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р. у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що положення пункту 1 статті 6 конвенції не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, у звязку з чим Суд звернув увагу на те, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті Конвенції.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наведеного судового рішення, воно стосуються саме законодавчого регулювання розміру та порядку сплати судового збору в контексті забезпечення дотримання прав та інтересів осіб, які звертаються до суду, а також законності мети встановлення судового збору, водночас із вказаного рішення не вбачається незаконності інституту судового збору як такого або ж необов'язковості виконання вимог чинних законів, якими врегульовано дані правовідносини.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Тобто, в даному випадку йдеться про невиконання позивачем вимог суду щодо подання витребуваних матеріалів, необхідних для вирішення спору по суті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою врахував всі вищевикладені обставини та правомірно залишив позов без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 30.10.2017 у справі № 922/3035/17 винесена при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105, 106 ГПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД", смт. Нова Водолага Харківської області, на ухвалу господарського суду Харківської області від 30.10.2017 у справі № 922/3035/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 30.10.2017 у справі № 922/3035/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Медуниця О.Є.