ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Справа № 907/365/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Коробенко Г.П., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Полянської сільської ради Свалявського району
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017
у справі№907/365/17 Господарського суду Закарпатської області
за позовомПолянської сільської ради Свалявського району
до 1.Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", 2.Дочірнього підприємства "Санаторій "Сонячне Закарпаття"
провизнання недійсним угоди купівлі-продажу та реєстраційного посвідчення,
за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача 1:не з'явився,
від відповідача 2:Олійник Р.Б.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суд Закарпатської області від 15.06.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі №907/365/17, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач, Полянська сільська рада Свалявського району, з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.10.2017 (головуючий: суддя Яценко О.В., судді: Бакуліна С.В., Ходаківська І.П.) у справі №907/365/17 касаційна скарга Полянської сільської ради Свалявського району на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Яценко О.В. - головуючий, Поляк О.І., Ходаківська І.П.

У зв'язку з перебуванням з 22.11.2017 по 24.11.2017 на лікарняному судді-доповідача Яценко О.В. розгляд справи 23.11.2017 не відбувся.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.11.2017 перенесено розгляд касаційної скарги Полянської сільської ради Свалявського району на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 на 30.11.2017.

У зв'язку з перебуванням судді Яценко О.В. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 30.11.2017 №08.03-04/6552 призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи №907/365/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Поляк О.І., Ходаківська І.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.12.2017 зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду у новому складі колегії суддів.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 07.12.2017 №08.03-04/6783, у зв'язку з запланованою відпусткою судді Ходаківської І.П., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №907/365/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В., судді - Коробенко Г.П., Поляк О.І.

У письмових відзивах на касаційну скаргу відповідачі просили оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 12.12.2017 представник Дочірнього підприємства "Санаторій "Сонячне Закарпаття" заперечував проти задоволення касаційної скарги. Інші учасники судового процесу уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи касаційної скарги, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Полянської сільської ради Свалявського району.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, що відповідно до угоди купівлі-продажу від 25.05.2000 Об'єднання "Закарпаткурорт" продало, а Санаторій "Сонячне Закарпаття" придбало об'єкт (водопровід "ЛУГ") до складу якого входить: будівля фільтрів, свердловина прісної води, водопровід. Вартість об'єкту згідно експертної оцінки складає 124000грн., в т.ч. 20666грн. ПДВ. На час обстеження водопровід функціонував, повністю забезпечував потреби в воді санаторії "Поляна", "Квітка Полонини", "Сонячне Закарпаття", якість води відповідала вимогам.

На підставі вищезазначеної угоди 08.10.2001 Свалявським державним виробничим підприємством технічної інвентаризації видане Реєстраційне посвідчення на водопровід "ЛУГ", який зареєстрований на праві колективної власності за ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів

За приписами ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу ст. 204 вказаного кодексу, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У справі, яка розглядається, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що Полянська сільська рада не довела належними та допустимими доказами того, що водопровід "ЛУГ" передавався у встановленому порядку у комунальну власність, а виконавчі органи обласної та районних рад приймали рішення про розмежування майна, за яким спірний водопровід передавався у комунальну власність Полянської сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено ст. 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд відповідно до приписів ст. 43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Крім того, Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та Дочірнє підприємство "Санаторій "Сонячне Закарпаття" у відзивах на касаційну скаргу посилались на рішення господарського суду Закарпатської області від 19.09.2017, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 у справі №907/638/15, яким встановлено, що водопровід "ЛУГ" у встановленому порядку не передавався у комунальну власність.

Вищий господарський суд України, на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, з'ясованих судами з урахуванням наданих доказів та наявних матеріалів справи, перевіривши застосування ними норм матеріального та процесуального права, погоджується з висновками останніх про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувана угода не порушує права або охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі №907/365/17 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі №907/365/17 - залишити без змін, а касаційну скаргу Полянської сільської ради Свалявського району - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.П. Коробенко
Суддя О.І. Поляк