ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 910/3435/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ємельянова А.С.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційних
скаргМіністерства оборони України та прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.17
у справігосподарського суду міста Києва №910/3435/17
за позовомзаступника генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до1. Установи "28 Управління начальника робіт", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортабуд"
провизнання правочину недійсним,
за участі представників сторін:

від позивача - Март'янова Н.В., Тушницький О.О.,

від відповідача-1 - Романчук І.В.,

від відповідача-2 - Парицька Н.О.,

від ГПУ - Шекшеєва В.С.,

У С Т А Н О В И В:

02.03.2017 заступник генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про визнання недійсним договору про будівництво житлового комплексу по вул. Бориспільська, 18 у Дарницькому районі міста Києва від 05.01.2016р., з моменту його укладення між Установою "28 Управління начальника робіт" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТАБУД".

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачами порушено положення Постанови Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 "Про затвердження Порядку укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 %, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном". Крім того, заступник генерального прокурора України - головний військовий прокурор посилався на відсутність погодження умов договору з Міноборони та на порушення при укладенні спірного договору Постанови Кабінету Міністрів України №715 від 06.07.2011, що встановлює Порядок організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони щодо відсутності проведення конкурсу на будівництво житла.

У свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю "Фортабуд" проти позовних вимог заперечували з тих підстав, що спірний договір не є договором про спільну діяльність, а відчуження належного і закріпленого військового майна умовами оспорюваного договору не передбачалось.

13.07.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Пінчук В.І.) позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір про будівництво житлового комплексу по вул. Бориспільській, 18 у Дарницькому районі міста Києва від 05.01.2016, укладений між Установою "28 Управління начальника робіт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фортабуд".

27.09.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Кропивна Л.В., Калатай Н.Ф., Смірнова Л.Г.) прийнято відмову Установи "28 Управління начальника робіт" від апеляційної скарги на рішення від 13.07.2017. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фортабуд" задоволено, рішення від 13.07.2017 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Заступника генерального прокурора України - головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України. Розподілено судові витрати.

У касаційних скаргах Міністерство оборони України та прокурор відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України просили скасувати постанову апеляційного господарського суду, та залишити в силі рішення місцевого господарського суду. Вмотивовуючи свої вимоги, заявники касаційних скарг посилались на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.4, 84 ГПК України, ст.ст.628, 1130-1139 ЦК України, п.2 Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012, Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №715 від 06.07.2011.

Проаналізувавши касаційні скарги на предмет їх обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарг виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, спірний договір укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТАБУД", пропозиція якого виявилась найвигіднішою із запропонованих, що підтверджується листами відповідача 1 №№01,02,06 від 30.10.2015, листами №11/12/15-3 ТОВ "ГЕОС - УКБ" від 11.12.2015, №04/01-207/1 УКБК "УКРБУД" від 11.12.2015, №04-11.12.15 ТОВ "БК "ІНТЕГРАЛ-БУД" від 11.12.2015, №21/12/15-2 з ціновою пропозицією від 21.12.2015 ТОВ "ГЕОС-УКБ", №02-21.12.15 та ціновою пропозицією ТОВ "БК "ІНТЕГРАЛ-БУД" від 21.12.2015, №21/15 та ціновою пропозицією ТОВ "ФОРТАБУД" від 21.12.2015.

Відповідно до умов укладеного договору, Установа "28 Управління начальника робіт" (Сторона-1) є користувачем земельної ділянки і в установленому законом порядку має намір реалізувати право на її забудову та є замовником будівництва об'єкту (п.1.1.2. договору).

У свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТАБУД" (надалі Сторона-2) забезпечує будівництво об'єкту грошовими коштами, матеріальними цінностями та виконання всього комплексу будівельних робіт, передбачених цим Договором (п. 1.1.3 договору).

Об'єкт (Об'єкт будівництва) - житловий комплекс, будівництво якого планується на земельній ділянці, що розташована за адресою: вул. Бориспільська, 18 у Дарницькому районі міста Києва, а також будь-які інженерно-технічні споруди та комунікації безпосередньо з ним пов'язані (п. 1.1.4 договору).

Проектування будівництва об'єкта - комплекс усіх дій пов'язаних із забезпечення будівництва об'єкту усіма необхідними документами, зокрема, але не виключно, вихідними даними, технічними умовами, завданням на проектування, контрольно-геодезічною зйомкою, проектною документацією на усіх стадіях проекту, тощо (п. 1.1.7 договору)

Будівництво об'єкта - комплекс усіх дій, спрямованих на будівництво житлового комплексу по вул. Бориспільська, 18 у Дарницькому районі міста Києва, зокрема (але виключно), закупівля будівельних та інших матеріалів, забезпечення обладнанням, виконання будівельних, будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних, проектно-вишукувальних робіт, тощо. Будівництво Об'єкта має бути завершено у відповідності до умов Договору (п. 1.1.8 договору).

Проектна (проектно-кошторисна) документація - затверджені у встановленою порядку текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні рішення, а також кошториси Об'єкту (п. 1.1.9 Договору).

Предметом договору є зобов'язання сторін збудувати об'єкт згідно з проектно-кошторисною документацією за адресою: за адресою: вул.Бориспільська, 18 у Дарницькому районі міста Києва (надалі - Об'єкт) (п. 2.1. Договору). Сторона-1 передає, а сторона-2 приймає частину функцій замовника. Обсяг прав та обов'язків, що передаються стороні-2 для виконання функцій замовника будівництва об'єкту, визначено цим Договором (п.2.2. Договору). Кожна зі сторін діє в межах функцій та обов'язків, визначених даним Договором, розділом 3 Положення про замовника-забудовника (єдиного замовника, дирекцію підприємств що будується), та технічному нагляді (Постанова № 16 Держбуду СРСР від 02.02.1988 року) (п.2.3. Договору).

Фінансування будівництва здійснюється стороною-2. Джерелом фінансування будівництва об'єкту є кошти сторони-2 та залучені кошти фізичних та юридичних осіб. У разі залучення коштів фізичних та юридичних осіб сторона-2 діє виключно від свого імені, приймає на себе всі ризики невиконання або неналежного виконання зобов'язань перед такими особами (п. 2.4 Договору).

У разі залучення стороною-1 коштів фізичних та юридичних осіб на фінансування будівництва до підписання цього договору, сторона-1 діє виключно від свого імені та приймає на себе всі ризики невиконання або неналежного виконання зобов'язань перед такими особами, та здійснює розрахунки з такими фізичними та юридичними особами, виключно за рахунок власних коштів або належної йому, відповідно п.7.1 цього Договору частки (п.2.5. Договору).

Об'єктом забудови є земельна ділянка за адресою: вул. Бориспільська, 18 Дарницькому районі міста Києва, орієнтовною площею 12,25 га, обліковий код 63:389:056 (п. 3.1 Договору).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржуваний у справі договір є договором про спільну діяльність, а отже його укладення підпадає під дію Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296.

Крім того, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора із приводу того, що при укладенні спірного договору був порушений порядок організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. №715 відповідно до Закону України "Про використання земель оборони".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд другої інстанції виходив із того, що спірний договір віднесений до непоіменованих договорів, який не передбачено актами цивільного законодавства, тому його укладання не підпадає під регулювання затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 Порядку укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Відповідно до ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно положень ст.82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками судового процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Господарські суди відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обгрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За вимогами статті 84 ГПК України рішення у справі має бути гранично повним, ясним, чітким, обов'язково мати вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції викладеним вимогам не відповідають, а їх зміст є суперечливим та містять недостатньо обгрунтовані взаємовиключні висновки за неповно встановлених фактичних обставин справи.

Ухвалюючи рішення по суті заявлених вимог, господарські суди усупереч положенням статей 32, 34, 43 ГПК України не встановили правову природу спірного договору, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів. При цьому, апеляційним господарським судом без достатнього обгрунтування та відповідних правових підстав зроблено висновок, що спірний договір відноситься до непоіменованих договорів, який не передбачено актами цивільного законодавства України. Разом із тим, поширив на нього дію положень статті 241 ЦК України, зіславшись на лист тво начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/8/33/768 від 16.08.2016, та доповіді заступника Міністра оборони України №14487/з/1 від 10.08.2016 стосовно звернення ТОВ "Фортабуд" щодо можливості прийняття оборонним відомством квартир у м. Бориспіль.

Не надано належної правової оцінки попередніми судовими інстанціями твердженням позивача та прокурора про те, що будівництво житлового комплексу за умовами договору здійснюється на земельній ділянці, яка відноситься до земель оборони, на які поширюються положення Закону України "Про використання земель оборони". Крім того, відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №715 від 06.07.2011 будівництво житла на земельних ділянках, що належать до земель оборони, здійснюється на конкурсних засадах. Залишено поза увагою обставини, які свідчать, що Кабінетом Міністрів України погоджено Міністерству оборони України будівництво житла для військовослужбовців на земельній ділянці військового містечка №233 площею лише 0.43 га, у той час як умовами договору площа земельної ділянки під забудову визначена 12,25 га.

Установивши, що висновки попередніх судових інстанцій зроблені за неповно встановлених обставин справи, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити нове рішення, оскільки відповідно ст.111-7 ГПК касаційна інстанція касаційна інстанція обмежена в праві встановлення обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним та вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин касаційні скарги Міністерства оборони України та прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України підлягають частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для нового розгляду, під час якого суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін ретельну оцінку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Міністерства оборони України та прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України задоволити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2017 скасувати, а справу №910/3435/17 направити для нового розгляду.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
Суддя А.С. Ємельянов
Суддя Н.М. Нєсвєтова