Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" грудня 2017 р. Справа № 906/447/17.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Давидюка В.К., розглянувши скаргу на дії органу ДВС у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (м. Київ)

до: Селянського фермерського господарства "Аграрник" (смт. Ружин, Житомирська обл.)

про стягнення 464181,78 грн

за участю представників сторін:

від стягувача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 27.09.2017;

від боржника (заявника): ОСОБА_2 - дов.№30/10/17-1 від 30.10.2017;

від ВДВС: ОСОБА_3 - дов. №14/3.3-18/14 від 05.01.2017;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.07.17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.10.17 позов ТОВ "Шакур" задоволено частково. Стягнуто з Селянського фермерського господарства "Аграрник" на користь ТОВ "Шакур" 193039,80 грн. основного боргу, 53453,31 грн. відсотків за товарним кредитом, 37593,36 грн. пені, 19303,98 грн. штрафу, 51023,63 грн. 21 % річних, 33726,68 грн. інфляційних, 6675,58 грн. судового збору.

25.10.17 на виконання зазначеного рішення видано наказ №906/447/17.

22.11.17 до суду від боржника - Селянського фермерського господарства "Аграрник" надійшла скарга від 16.11.17 на дії Ружинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати дії начальника Ружинського районного відділу ДВС щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 27.10.17 за виконавчим провадженням ВП №55017844 неправомірними;

- визнати дії начальника Ружинського районного відділу ДВС щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 27.10.17 за виконавчим провадженням ВП №55017844 та накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку 2592 в ПАТ КБ "Приватбанк" неправомірними;

- визнати дії начальника Ружинського районного відділу ДВС щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 27.10.17 за виконавчим провадженням ВП №55017844 та накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку 9244 в АТ "Ощадбанк" неправомірними та скасувати вказані постанови.

Ухвалою суду від 23.11.2017 скаргу на дії органу ДВС прийнято до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою від 07.12.2017 суд оголосив перерву для вирішення заявлених клопотань учасників процесу.

Представник стягувача в засіданні суду клопотання про повернення скарги без розгляду підтримав, просив задовольнити їх.

Як підставу для заявлених клопотань представником ТОВ "Шакур" зазначено про порушення боржником ст. 57 ГПК, яка передбачає обов'язок боржника направити стягувачу скаргу на дії органу ДВС. При цьому, вказана скарга від 22.11.2017 подана до суду з пропуском строку, який відведений сторонам виконавчого провадження для оскарження рішень державного виконавця.

Представник боржника щодо заявлених клопотань заперечувала.

Вирішуючи заявлені клопотання, суд вважає за необхідне зазначити, що при прийнятті до розгляду скарги, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, суд зобов'язав СФГ "Аграрник" надіслати копію скарги стягувачу. Крім того, представник ТОВ "Шакур", приймаючи участь в судовому засіданні, не позбавлений права ознайомитися з матеріалами справи як передбачено ст. 22 ГПК України.

Щодо строків на оскарження дії державного виконавця, то суд при надходженні скарги був позбавлений можливості визначити перебіг таких строків, оскільки скаржник не вказав, з якого моменту він дізнався чи повинен був дізнатися про порушення його права. Дане питання було досліджене в судовому засіданні.

Як встановлено судом, оскаржувані постанови датовані 27.10.2017. Представник СФГ "Аграрник" ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження 30.10.2017, про що наявна відповідна відмітка. Згідно з ч.5 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи, що перебіг строку на оскарження розпочався з 31.10.2017, останнім днем оскарження є 13.11.2017. Проте боржник подав скаргу 16.11.2017, що підтверджується штемпелем поштового зв'язку на конверті.

За таких обставин, строк для оскарження дій державного виконавця сплинув, що не заперечував представник СФГ "Аграрник" в засіданні суду.

Однак суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не передбачає такої процесуальної дії як повернення скарги без розгляду після призначення її до розгляду в засіданні суду, а тому суд відмовляє в задоволенні заявлених клопотань.

Щодо вирішення питання заміни відділу ДВС, то суд звертає увагу, що предметом оскарження є дії саме державного виконавця Ружинського районного відділу ДВС від 27.10.2017, а посилання, що виконавче провадження знаходиться на даний час у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області, не є підставою для здійснення такої заміни.

Представник боржника скаргу на дії органу ДВС підтримала, просила суд задовольнити її.

Представник стягувача вважає заявлені вимоги необґрунтованими, оскільки ТОВ "Шакур" при поданні заяви про примусове виконання наказу №906/447/17 зазначило рахунки боржника у банківських установах та рухоме майно, що відповідає вимогам ст.ст. 26, 56 ЗУ "Про виконавче провадження".

Представник відділу примусового виконання рішень Управління ДВС просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, суд відмовляє в задоволенні скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі- Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ТОВ "Шакур" при поданні заяви про примусове виконання вказав банківські рахунки та рухоме майно, на які просив накласти арешт (а.с. 66-69 у т.2).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (ч. 7 ст.26 Закону).

За таких обставин, державним виконавцем Ружинського районного відділу ДВС винесено постанови про арешт коштів боржника від 27.10.2017 та постанову про арешт майна боржника від 27.10.2017 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 434397,97 грн.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, державним виконавцем правомірно накладено арешт на рахунки боржника відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому боржник в скарзі не вказує підстави для скасування зазначених постанов, зокрема, в матеріалах справи немає документального підтвердження, що арештовані рахунки боржника мають спеціальний режим використання або звернення на стягнення на кошти заборонено законом, тому суд відмовляє у скасуванні постанов про арешт коштів боржника від 27.10.2017 та накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках 2592 в ПАТ КБ "ПриватБанк" та 9244 в АТ "Ощадбанк".

Стаття 56 Закону України "Про виконавчого провадження" регламентує порядок арешту і вилучення майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

СФГ "Аграрник" вказує, що накладення арешту на рухоме майно без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження порушує права боржника.

В заяві про примусове виконання ТОВ "Шакур" вказало інформацію про відоме стягувачу рухоме майно, що стало підставою для винесення постанови про арешт майна боржника.

Разом з тим, у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зобов'язав боржника подати декларацію про доходи та майно. Однак СФГ "Аграрник" на даний час не виконав вказану вимогу, що не заперечувала представник боржника в судовому засіданні.

Представник ДВС зазначив, що під час вчинення виконавчих дій зареєстроване нерухоме майно за боржником відсутнє.

Таким чином, суд вважає, що дії державного виконавця відповідають нормам Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з п.9.13. постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, доводи, викладені у скарзі, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 86,121-2 ГПК України -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Селянського фермерського господарства "Аграрник" на дії Ружинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відхилити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у встановленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_4

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам

4- Ружинському районному ВДВС

5- відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Житомирскій області

Відправити рекомендованою кореспонденцією