Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" грудня 2017 р. Справа № 906/919/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Гальченко О.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Кувшин І.Р. - довіреність б/н від 31.08.2017;

від відповідача: Антоневська О.П. - довіреність №503 від 24.10.2017,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія"

про стягнення 86275,22грн (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.11.2017)

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Обербуд" звернувся до Господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" 86519,08грн, з яких: 78879,52грн боргу, 5131,43грн пені, 1893,37грн суми інфляції, 614,76грн 3% річних.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті коштів на надані послуги згідно підстав, умов та строків, визначених Договором №1/01 транспортного експедирування від 14.01.2015.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 526, 530, 625, 901, 903, 909 ЦК України, ст.ст. 193, 307 ГК України.

16.11.2017 позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в порядку ст.22 ГПК України, згідно якого просить суд стягнути з відповідача 86275,22грн, з яких: 78879,52грн основного боргу, 4978,42грн пені, 1819,86грн інфляційних втрат, 597,42грн 3% річних з простроченої суми.

На підставі ст. ст. 22, 54 та 55 ГПК України, господарський суд прийняв до розгляду по суті заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 16.11.2017 (п. 3.10, абз. 3 п.3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно, станом на 05.12.2017 має місце нова ціна позову 86275,22грн, з якої і вирішуватиметься спір з прийняттям рішення у справі.

Представник позивача в засіданні суду 05.12.2017 просив суд задовольнити позов в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 16.11.2017.

Представник відповідача проти позову заперечив, зокрема в частині здійснених нарахувань пені та доводить, що позивачем безпідставно застосовано для обрахунку подвійну облікову ставку НБУ. Надав свої контррозрахунки сум пені, 3% річних та суми інфляційних втрат.

В ході судового розгляду спору представник відповідача просив суд зменшити розмір пені на 98 % посилаючись, при цьому, на скрутне матеріальне становище підприємства, про що свідчить копія звіту про фінансовий стан станом на 30.09.2017.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015 між ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (клієнт - відповідач) та ТОВ "Обербуд" (експедитор - позивач) укладено Договір №1/01 транспортного експедирування, згідно умов якого експедитор зобов'язався за плату і за рахунок клієнта виконати, а при необхідності - також і організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, а клієнт зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги (надалі за тестом - Договір №1/01) (а.с. 24-25).

У п. 1.2. Договору №1/01 сторони передбачили, що експедитор за цим договором може надавати клієнту за його дорученням наступні послуги:

- забезпечує оптимальне транспортне обслуговування, а також організовує перевезення вантажів територією України відповідно до умов цього договору і договорів (контрактів), що оформляють перевезення вантажів (п.1.2.1. Договору №1/01);

- залучає транспортні засоби та забезпечує їх подачу на об'єкти, зазначені клієнтом, для своєчасної доставки вантажів (п.1.2.2. Договору №1/01);

- здійснює роботи, пов'язані з прийманням, зберіганням, перевезенням вантажів (п.1.2.3. Договору №1/01);

- веде облік надходження та відправлення вантажів, здійснює оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю (п.1.2.4. Договору №1/01);

- здійснює розрахунки з транспортними організаціями та перевезення (п.1.2.5. Договору №1/01);

- надає інші допоміжні та супутні перевезення транспортно-експедиторські послуги, які не суперечать законодавству (п.1.2.6. Договору №1/01).

Права та обов'язки сторони погодили у розділі 2 Договору №1/01.

Умовами п.3.2. Договору №1/01 передбачено, що оплата послуг експедитора за цим договором і додаткових витрат експедитора (п. 2.3.2. цього договору) здійснюється клієнтом в безготівковій формі на підставі рахунку та акту здачі-приймання наданих послуг, підписаного сторонами. У рахунку також вказується сума додаткових витрат експедитора, що підлягає відшкодуванню йому клієнтом згідно з п. 2.3.2 цього договору. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок експедитора, зазначений у цьому договорі (про його заміну експедитор зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів повідомити клієнта у письмовій формі, в іншому випадку клієнт несе відповідальність за прострочення платежу і за інші негативні наслідки, пов'язані з перерахуванням грошей на неправильний рахунок).

У п. 3.2. Договору №1/01 сторони погодили, що вартість послуг із забезпечення перевезення конкретного вантажу вказується в заявці клієнта і може бути змінена лише за письмовою згодою обох сторін.

Відповідальність сторін сторони визначили у розділі 4 Договору №1/01, зокрема, у п. 4.4. якого сторони встановили, що у разі порушення клієнтом строків оплати наданих послуг він зобов'язаний сплатити експедитору пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством України.

Термін дії Договору №1/01, згідно п. 8.1., встановлено з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом повного виконання своїх зобов'язань.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем підтверджується:

1) договором-заявкою 1 653/7 від 24.07.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000478 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 24.07.2017 на суму 12056,00грн (а.с. 26-27);

2) договором-заявкою 1 654/7 від 25.07.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000479 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.07.2017 на суму 11509,12грн (а.с. 28-29);

3) договором-заявкою 1 655/7 від 25.07.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000480 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.07.2017 на суму 11509,12грн (а.с. 30-31);

4) договором-заявкою 1 685/7 від 21.07.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000481 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.07.2017 на суму 13153,28грн (а.с. 32-33);

5) договором-заявкою 1 686/7 від 21.07.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000482 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.07.17 на суму 13152,00грн (а.с. 34-35);

6) договором-заявкою 1 153/5 від 29.05.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000382 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.05.2017 на суму 5000,00грн (а.с. 36-37);

7) договором-заявкою 1 162/5 від 29.05.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000383 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.05.2017 на суму 5000,00грн (а.с. 38-39);

8) договором-заявкою 1 170/5 від 30.05.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000384 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.05.2017 на суму 5000,00грн (а.с. 40-41);

9) договором-заявкою 1 223/6 від 07.06.2017 на надання транспортно-експедиційних послуг, актом №ОУ-0000388 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.06.2017 на суму 4500,00грн (а.с. 42-43).

Загалом позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 80879,52грн.

Відповідач свої зобов'язання по сплаті коштів за надані послуги виконав неналежним чином, внаслідок чого позивач, з метою досудового врегулювання спору, 31.08.2017 за вих.№12, а також 03.10.2017р. за вих. №20 надіслав відповідачу вимоги про сплату коштів на суму 78879,52грн, які відповідачем залишено без відповіді та задоволення (а.с. 44-47).

З метою захисту порушеного майнового права, позивач звернуся з позовом до Господарського суду Житомирської області, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.11.2017, про стягнення 78879,52грн основного боргу.

Додатково позивач заявив матеріально-правові вимоги про стягнення на його користь 4978,42грн пені та в порядку ч.2 ст.625 ЦК України - 1819,86грн інфляційних втрат, 597,42грн - 3% річних з простроченої суми.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини спору в сукупності до ст.43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правовий аналіз умов Договору №1/01 транспортного експедирування від 14.01.2015 доводить, що за своїм змістом укладений між сторонами Договір відповідає ознакам господарського договору транспортного експедирування, який регулюється главою 65 ЦК України.

При цьому, погоджені сторонами інші умови договору, надали йому ознак договору перевезення (глава 64 ЦК України).

Та обставина, що укладений між сторонами Договір має ознаки різних господарських угод, не позбавляє його юридичної сили, позаяк за приписами статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Судом встановлено, що матеріали справи містять адресовані відповідачем позивачу транспортні заявки, а саме - договори-заявки на надання транспортно-експедиційних послуг, в свою чергу, в яких вказано: замовника, місце завантаження та контактну особу, способи завантаження-вивантаження, дані по транспорту, особливі вимоги, дату подачі автотранспорту на завантаження, строк доставки вантажу, оплату за перевіз, форму оплати, загальну вартість робіт, інформацію про штрафні санкції, реквізити як замовника так і виконувача за підписами керівників, скріпленими печатками.

Судом встановлено і те, що актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) підтверджується доставка позивачем вантажу, згідно вищевказаних договорів-заявок до місця призначення, визначеного відповідачем та підписані керівниками сторін без будь-яких зауважень.

Згідно ч.1 ст.929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строки оплати коштів сторони погодили як у п.п. 3.1., 3.2. Договору №1/01, так і у кожному договорі-заявці, зокрема, вказано "б/н з ПДВ ч/з 7 б/днів після отримання оригіналів документів (акт, рахунок, податкова накладна, оригінал ТТН, договір-заявка)", тобто сторони визначили розрахунок в безготівковій формі через 7 (сім) банківських днів після отримання оригіналів документів.

Слід зазначити, що дати, вказані в договорах-заявках співпадають із датами, вказаними в актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг), що свідчить про те, що послуга із експедирування вантажу позивачем була виконана в той самий день.

З врахуванням встановлених обставин спору щодо дати проведення відповідачем розрахунку, зобов'язання відповідача мали бути виконані у строки, визначені саме в договорах-заявках.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Належне виконання зобов'язання - це виконання зобов'язання, обумовленого, насамперед, в договорі чи акті цивільного законодавства способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особою.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання станом на час розгляду справи в суді, борг відповідача за надані послуги становить 78879,52 грн.

Оскільки відповідач позов за предметом та підставами пред'явлення не оспорив та наявність боргу не заперечив, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 78879,52грн основного боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства та підтверджуються належними доказами, тому в частині стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають до задоволення судом у повному обсязі.

Щодо матеріально-правової вимоги про стягнення пені в сумі 4978,42грн.

Позивачем заявлено пеню в розмірі 4978,42грн по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) окремо в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період.

В свою чергу, відповідач надав свій контррозрахунок суми пені, який становить 1997,83грн, оскільки доводить, що позивачем безпідставно застосовано подвійну облікову ставку НБУ, тоді як слід було застосовувати одинарну облікову ставку НБУ.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення нарахованої позивачем пені, господарський суд приймає до уваги, що згідно з п.4.4. Договору №1/01 передбачено, що у разі порушення клієнтом строків оплати наданих послуг він зобов'язаний сплатити експедитору пеню в розмірі, передбаченому чинним законодавством України.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

З огляду на вимоги ч.1 ст.4-7 і ст.43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З викладеного вище слідує, що пеня визначається у відсотках, а її розмір визначається або обліковою ставкою Національного банку України, або в іншому розмірі за згодою сторін.

Судом встановлено, що інший розмір пені сторонами в Договорі №1/01 не визначено.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З викладеного вище слідує, що в судовому порядку, незалежно від досягнутих сторонами домовленостей, розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) визначається за приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. 253, ч.5 ст.254, ст. 255 ЦК України (таку правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 24.10.2011 №3-114гс11).

Вищезазначений суд спростовує заперечення відповідача щодо неправомірного застосування позивачем подвійної облікової ставки НБУ для розрахунку розміру пені.

Господарський суд враховує період нарахування пені (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, що в календарних днях становить 183 дні), виходячи із змісту ч.6 ст.232 ГК України, період нарахуванням пені у календарних днях не повинен перевищувати 183 дні.

Крім того, в судовому порядку також враховується початок перебігу періоду нарахування пені з врахуванням вимог статті 253 ЦК України про те, що перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Господарським судом самостійно визначено обґрунтований розмір пені до стягнення в судовому порядку, а саме:

1) згідно акту №ОУ-0000478 від 24.07.2017 на суму 12056,00грн:

24.07.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 02.08.2017, отже з 03.08.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 03.08.2017 по 18.10.2017 включно становить 77 днів прострочення, отже сума пені становить 635,83грн, тому суд погоджується із розрахунком позивача;

2) згідно акту №ОУ-0000479 від 25.07.2017 на суму 11509,12 грн:

25.07.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 03.08.2017, отже з 04.08.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 04.08.2017 по 18.10.2017 включно становить 76 днів прострочення, отже сума пені становить 599,10грн, тому суд погоджується із розрахунком позивача;

3) згідно акту №ОУ-0000480 від 25.07.2017 на суму 11509,12грн:

25.07.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 03.08.2017, отже з 04.08.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 04.08.2017 по 18.10.2017 включно становить 76 днів прострочення, отже сума пені становить 599,10грн, тому суд погоджується із розрахунком позивача;

4) згідно акту №ОУ-0000481 від 21.07.2017 на суму 13153,28грн:

21.07.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 01.08.2017, отже з 02.08.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 02.08.2017 по 18.10.2017 включно становить 78 днів прострочення, отже сума пені становить 702,71грн, тому суд погоджується із розрахунком позивача;

5) згідно акту №ОУ-0000482 від 21.07.2017 на суму 13152,00грн:

21.07.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 01.08.2017, отже з 02.08.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 02.08.2017 по 18.10.2017 включно становить 78 днів прострочення, отже сума пені становить 702,64грн, тому суд погоджується із розрахунком позивача;

6) згідно акту №ОУ-0000382 від 29.05.2017 на суму 5000,00грн:

29.05.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 08.06.2017, отже з 09.06.2017 існує прострочення платежу.

При цьому, господарський суд звертає увагу на те, що 04.06.2017 був вихідним днем релігійного свята Трійця, що припав на неділю, тому з урахуванням статті 67 КЗпП України, вихідний день переноситься на наступний після неробочого дня, а саме 05.06.2017.

Період прострочення з 09.06.2017 по 18.10.2017 включно становить 132 дні прострочення, отже сума пені становить 452,05грн проти заявленого позивачем 455,48грн;

7) згідно акту №ОУ-0000383 від 29.05.2017 на суму 5000,00грн:

29.05.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 08.06.2017, отже з 09.06.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 09.06.2017 по 18.10.2017 включно становить 132 дні прострочення (з урахуванням перенесення вихідного дня 04.06.2017 на 05.06.2017), отже сума пені становить 452,05грн проти заявленого позивачем 455,48грн.

8) згідно акту №ОУ-0000384 від 30.05.2017 на суму 5000,00грн:

30.05.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 09.06.2017, отже з 10.06.2017 існує прострочення платежу; період прострочення з 10.06.2017 по 18.10.2017 включно становить 131 день прострочення (з урахуванням перенесення вихідного дня 04.06.2017 на 05.06.2017), отже сума пені становить 448,63грн проти заявленого позивачем 452,05грн.;

9) згідно акту №ОУ-0000388 від 07.06.2017р. на суму 4500, 00 грн. :

07.06.2017 з урахуванням 7 банківських днів кінцевим строком для оплати буде 16.06.2017, отже прострочення платежу існує з 17.06.2017, період прострочення з 17.06.2017 по 18.10.2017 включно становить 124 дня прострочення, тому розмір пені становить 382,19грн, однак позивачем взято період з 19.06.2017 по 18.10.2017, що становить 376,03грн, тому господарський суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог без клопотання позивача та погоджується із сумою, визначеною позивачем.

Загалом сума пені становить 4968,14грн (635,83грн+599,10грн+599,10грн+702,71грн+702,64грн+452,05грн+452,05грн+448,63грн+376,03грн=4968,14грн), яка є обґрунтована та підлягає задоволенню на суму 4968,14грн, у задоволенні 10,28грн пені суд відмовляє.

Відповідач просить суд зменшити розмір пені на 98 % посилаючись на скрутне фінансове становище на підприємстві. На підтвердження вказаним обставинам, відповідачем подано суду звіт про фінансовий стан станом на 30.09.17р.

Господарський суд, розглянувши заявлене клопотання про зменшення розміру пені на 98% вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.550 ЦК України встановлено, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

В свою чергу, право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Здійснення судом цього права безпосередньо визначається дефініціями ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 статті 551 ЦК України, про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зокрема, право суду зменшити розмір неустойки матеріальний закон пов'язує з наявністю наступних обставин, які мають істотне значення: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вимагає частина 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В свою чергу, відповідач посилаючись на свій фінансовий стан, не довів суду належними та допустимими доказами можливість виконання рішення господарського суду.

Щодо матеріально-правової вимоги про стягнення 3% річних на суму 597,42грн та 1819,86грн суми інфляційних втрат.

Положення ч.2 ст.625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд перевірив правильність здійсненого позивачем та відповідачем розрахунку 3% річних, здійснив власний розрахунок, а саме:

1) згідно акту №ОУ-0000478 від 24.07.2017 на суму 12056,00грн:

період прострочення з 03.08.2017 по 18.10.2017 становить 77 днів прострочення, отже 12056,00грнх3%х77:365=76,29грн, тому суд погоджується із сумою, визначеною позивачем;

2) згідно акту №ОУ-0000479 від 25.07.2017 на суму 11509,12грн:

період прострочення з 04.08.2017 по 18.10.2017, що становить 76 днів прострочення, отже 11509,12грнх3%х76:365=71,89грн, тому суд погоджується із сумою, визначеною позивачем;

3) згідно акту №ОУ-0000480 від 25.07.2017 на суму 11509,12грн:

період прострочення з 04.08.2017 по 18.10.2017, що становить 76 днів прострочення, отже 11509,12грнх3%х76:365=71,89грн, тому суд погоджується із сумою, визначеною позивачем;

4) згідно акту №ОУ-0000481 від 21.07.2017 на суму 13153,28грн:

період прострочення з 02.08.2017 по 18.10.2017, що становить 78 днів прострочення, отже 13153,28грнх3%х78:365=84,33грн, тому суд погоджується із сумою, визначеною позивачем;

5) згідно акту №ОУ-0000482 від 21.07.2017 на суму 13152,00 грн:

період прострочення з 02.08.2017 по 18.10.2017, що становить 78 днів прострочення, отже 13152,00грнх3%х78:365=84,32грн, тому суд погоджується із сумою, визначеною позивачем;

6) згідно акту №ОУ-0000382 від 29.05.2017 на суму 5000,00грн:

період прострочення з 09.06.2017 по 18.10.2017, що становить 132 дні прострочення, отже 5000,00грн.х3%х132:365=52,24грн проти заявленого позивачем 54,66грн;

7) згідно акту №ОУ-0000383 від 29.05.2017 на суму 5000,00грн:

період прострочення з 09.06.2017 по 18.10.2017, що становить 132 дні прострочення, отже 5000,00грн.х3%х132:365=52,24грн проти заявленого позивачем 54,66грн;

8) згідно акту №ОУ-0000384 від 30.05.2017 на суму 5000,00грн:

період прострочення з 10.06.2017 по 18.10.2017, що становить 131 день прострочення, отже 5000,00грн.х3%х131:365=53,83грн проти заявленого позивачем 54,25грн;

9) згідно акту №ОУ-0000388 від 07.06.2017 на суму 4500,00грн:

період прострочення з 17.06.2017 по 18.10.2017, що становить 124 дні прострочення, отже 4500,00грн.х3%х124:365=45,86грн, однак суд погоджується із судом, визначеною позивачем - 45,12грн.

Загалом обґрунтованою до стягнення 3% річних є сума 592,12грн (76,30грн + 71,89грн + 71,89грн + 84,33грн + 84,32грн + 52,24грн + 52,24грн +53,83грн + 45,12грн), тому в задоволенні 5,30грн суд відмовляє.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (п.3.1 постанови пленуму ВГСУ №14).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз.2, 3 п.3.2. постанови пленуму ВГСУ №14).

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд перевірив правильність здійсненого позивачем та відповідачем розрахунку інфляційних втрат та здійснив власний розрахунок, а саме:

1)згідно акту №ОУ-0000478 від 24.07.2017 на суму 12056,00грн:

інфляційні втрати із суми боргу 12056,00грн за вересень 2017 року становлять 241,12грн, що є більшою сумою, ніж вказана позивачем, тому суд погоджується із сумою, визначеною позивачем 228,82грн;

2) згідно акту №ОУ-0000479 від 25.07.2017 на суму 11509,12грн:

інфляційні втрати із суми боргу 11509,12грн за вересень 2017 року становлять 230,18грн, що є більшою сумою, ніж вказана позивачем, тому суд погоджується із сумою, вказаною позивачем 218,44 грн;

3) згідно акту №ОУ-0000480 від 25.07.2017 на суму 11509,12грн.

інфляційні втрати із суми боргу 11509,12грн за період вересень 2017 року становлять 230,18грн, що є більшою сумою, ніж вказана позивачем, тому суд погоджується із сумою, вказаною позивачем 218,44грн;

4) згідно акту №ОУ-0000481 від 21.07.2017 на суму 13153,28грн:

інфляційні втрати із суми боргу 13153,28грн за період вересень 2017 року становлять 263,06грн, що є більшою сумою, ніж вказана позивачем, тому суд погоджується із сумою, вказаною позивачем 249,65грн;

5) згідно акту №ОУ-0000482 від 21.07.2017 на суму 13152,00грн:

інфляційні втрати із суми боргу 13152,00грн за період вересень 2017 року становлять 263,04грн, що є більшою сумою, ніж вказана позивачем, тому суд погоджується із сумою, вказаною позивачем 249,62грн;

6) згідно акту №ОУ-0000382 від 29.05.2017 на суму 5000,00грн:

інфляційні втрати із суми боргу 5000, 00 грн. за період липень - вересень 2017 року становлять 105,08грн;

7) згідно акту №ОУ-0000383 від 29.05.2017 на суму 5000,00грн:

інфляційні втрати із суми боргу 5000,00грн. за період липень-вересень 2017 року становлять 105,08грн;

8) згідно акту №ОУ-0000384 від 30.05.2017 на суму 5000,00грн:

інфляційні втрати із суми боргу 5000,00грн. за період липень-вересень 2017 року становлять 105,08грн;

9) згідно акту №ОУ-0000388 від 07.06.2017 на суму 4500,00грн

інфляційні втрати із суми боргу 4500,00грн за період липень-вересень 2017 року становлять 94,58грн.

Отже, обґрунтованою до стягнення сума інфляційних втрат становить 1574,79грн., тому в задоволенні 245,07грн суд відмовляє в позові.

Щодо розподілу судового збору.

Витрати щодо судового збору покладаються на відповідача, згідно ч.5 ст.49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (м. Житомир, вул. Промислова, 10, ідентифікаційний код 03379632) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" (м. Житомир, вул. Гагаріна, 10-А, ідентифікаційний код 38990804):

- 78879,52грн боргу;

- 4968,14грн пені;

- 592,12грн 3% річних;

- 1574,79грн інфляційних втрат;

- 1595,16 грн судового збору.

3. Відмовити у задоволенні 10,28грн пені, 5,30грн 3% річних, 245,07грн суми інфляційних втрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.12.2017

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1- у справу