ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 917/695/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов. № 146 від 29.09.17 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №0-16-0.6-841/2-17 від 06.02.2017 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.№3317П/3-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року у справі №917/695/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м.Заводське, Лохвицький район, Полтавська область,

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава,

про визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №9 від 29.11.2011року в редакції позивача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року у справі №917/695/17 (суддя Кульбако М.М.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач погодився на пропозиції відповідача щодо зміни умов договору та листом №2608 від 14.12.2016 року повторно направив відповідачу повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі №9 від 29.11.2011 року, на умовах, запропонованих відповідачем в листі №7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року. Як вказує позивач, відповідач не прийняв рішення про поновлення договору та не уклав в позивачем додаткову угоду, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, зокрема, що позивачем не розроблено агрохімічний паспорт поля, який є обовязковим при передачі земельних ділянок у користування, у звязку з чим договір оренди землі №9 від 29.11.2011 року не може бути поновлений. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

29.11.2011 року між Чорнухинською районною державною адміністрацією Полтавської області (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №9 (далі-договір) (а.с.6).

Відповідно до п.п.1.,2 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 69 га ріллі (кадастровий номер :00:018:0103), яка знаходиться на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 1237877,66 грн. (п.5 договору).

Згідно п. 8 договору, він є укладеним терміном на 5 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

В п. 8.1 договору зазначено, що після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 договору).

Вказаний договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Чорнухинському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №01656 від 18.01.2012 року.

19.01.2012 року сторони підписали акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с.8).

Листом №1590 від 04.08.2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області з повідомленням про намір продовжити дію договору оренди землі №9 від 29.11.2011 року терміном на 7 років, додавши до листа проект додаткової угоди для підписання (а.с.181-183).

У відповідь, відповідач листом №7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року запропонував позивачу внести й інші зміни до договору, а саме: встановити орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки 1 гектара відповідного сільськогосподарського угіддя та термін дії договору 7 років. Крім того, відповідач вказав, що для прийняття ним рішення про поновлення договору на новий строк, до клопотання позивач повинен надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та проект додаткової угоди до договору оренди землі (а.с.196).

Позивач направив відповідачу лист №2608 від 14.12.2016 року, в якому погодився на поновлення договору оренди землі на умовах, запропонованих відповідачем в листі №7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року. До вказаного листа позивач додав проект додаткової угоди для підписання, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.168-176).

15.12.2016 року вказаний лист направлено позивачем на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа (а.с.12,13).

Позивач в позові зазначає, що відповідач, у визначений ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» місячний строк, не надіслав йому заперечення в поновленні договору оренди землі.

Як вказує позивач, після закінчення строку дії договору оренди землі, він продовжує користуватись земельною ділянкою.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що договір оренди землі №9 від 29.11.2011 року є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах на підставі ч.6 ст.33 Закону України.

У звязку із викладеним, позивач звернувся до суду із позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №9 від 29.11.2011 року на тих самих умовах і на той самий строк.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позивач не виконав вимоги, викладені в листі відповідача №7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року, а саме: не розробив агрохімічний паспорт поля, який є обовязковим при передачі земельних ділянок в користування.

Як зазначає відповідач, листами №27-16-0.3-526/2-17 від 25.01.2017 року та №27 -16-0.32-585/2-17 від 26.01.2017 року він надав відповідь на лист позивача №2608 від 14.12.2016 року та повідомив про необхідність розроблення агрохімічного паспорту поля (а.с.46,49).

Відповідач зазначає, що вказані листи направлені ним на адресу позивача простим поштовим відправленням, яке приймається до пересилання без видачі розрахункового документу, а доказом їх направлення позивачу є реєстраційно-контрольні картки, які створені у системі електронного документообігу Управління Держгеокадастру у Полтавській області «ДОК ОСОБА_3 2.0» (а.с.48,52).

Судова колегія враховує наступне.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності у відповідності до ст. 116 Земельного кодексу України є рішення виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, у тому числі розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (ст. 17 Земельного кодексу України).

Земельний кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлював, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень).

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, враховуючи, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами населеного пункту (на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області) Чорнухинська районна державна адміністрація була належним державним органом виконавчої влади по розпорядженню земельною ділянкою на час укладення спірного договору.

В подальшому, Законом України від 06.09.2012 за № 5245- VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності 01.01.2013р., внесено зміни до Земельного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Наказом від 25.01.2013р. №40 Міністерство аграрної політики України затвердило зміни до Положення про Головні управління Держземагенства в областях, згідно з пунктом 4.32 якого Головні управління Держземагенства в областях наділені повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Відповідно до пунктів 1 та 5 частини першої постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014р. № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державне агентство земельних ресурсів України реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" було передбачено реорганізацію територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015р. № 294-р "Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у зв'язку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Враховуючи, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та знаходиться за межами населеного пункту, розпорядником земель за договором оренди землі на час вирішення даного спору є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України Про оренду землі договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає два випадки пролонгації договору оренди.

Так, згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч.2 ст.33 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 33 ЗУ Про оренду землі, до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України Про оренду землі при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

В пункті 2.17 Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин зазначено, що господарським судам у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Як свідчать матеріали справи, договір оренди землі укладено між ПАТ «Райз-Максимко» та Чорнухинською районною державною адміністрацією 29.11.2011 року.

Відповідно до п.8, п.8.1 договору, договір укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 договору).

Вказаний договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Чорнухинському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №01656 від 18.01.2012 року.

Таким чином, строк дії спірного договору - до 18.01.2017 року.

04.08.2016 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про продовженням терміну дії договору оренди терміном на 7 років, додавши проект додаткової угоди щодо поновлення договору оренди землі №9 від 29.11.2011 року (а.с. 181).

Отже, позивач, на підставі ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та п.8.1 договору, до спливу строку дії договору звернувся до відповідача із повідомленням про свій намір поновити договір оренди землі, запропонувавши змінити строк його дії.

У відповідь, відповідач запропонував позивачу укласти договір оренди на 7 років, встановити орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також провести позивачу за власний рахунок нормативну грошову оцінку земельної ділянки та розробити агрохімічний паспорт поля (лист №7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року).

В листі №2608 від 14.12.2016 року позивач погодився з пропозицією відповідача стосовно встановлення орендної плати в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та строку дії договору 7 років.

До вказаного листа позивач додав проект додаткової угоди з новими умовами, для підписання.

Отже, сторони досягли згоди щодо зміни певних умов договору, у зв'язку з чим мали б укласти відповідну додаткову угоду.

Позивач, не отримавши відповіді від відповідача, не звернувся до суду із позовом про визнання додаткової угоди укладеною на погоджених сторонами умовах.

Таким чином, правовідносини сторін з приводу поновлення договору оренди землі в порядку ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» залишилися неврегульованими, а позивач втратив своє переважне право на поновлення договору на підставі наведеної правової норми.

В подальшому, у травні 2017 року, після спливу строку дії договору, позивач звернувся до суду із позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №9 від 29.11.2011 на тих самих умовах та на той самий строк.

В позові позивач просить поновити договір оренди землі на підставі ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Частиною шостою статті 33 Закону України Про оренду землі передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України Про оренду землі передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору оренди землі він продовжує користуватись земельною ділянкою, а відповідач не надсилав йому заперечень в поновленні такого договору.

Однак, для поновлення договору оренди землі на підставі ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» сторони в обовязковому порядку укладають додаткову угоду в місячний строк.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача як зацікавленої особи до відповідача з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі після спливу строку його дії.

За приписами частини 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі», відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Таким чином, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди землі у разі відмови орендодавця в укладенні додаткової угоди чи зволіканні в її укладенні.

Разом із тим, позивачем не надано суду доказів відмови відповідача в укладенні додаткової угоди відповідно до ч.8 ст.33 вказаного Закону чи зволікання в її укладенні.

Позивач просить суд поновити договір оренди землі №9 від 29.11.2011 року на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 5 років, з розміром орендної плати 99034 грн. в рік (п.8 та п.9 договору).

Однак, позивач не направляв відповідачу додаткову угоду з такими умовами.

Вказані умови не відповідають вимогам, які були викладені відповідачем в листі позивачу (№7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року), оскільки відповідач пропонував встановити розмір орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та термін дії договору оренди - 7 років, а позивач погодився на вказані умови, про що свідчить лист №2608 від 14.12.2016 року.

Позивач також висловлював свою волю на зміну умов договору до спливу строку його дії.

Крім того, саме позивач ініціював внесення змін до умов договору в частині терміну дії договору та запропонував укласти його на 7 років, а не 5, як це було передбачено договором (лист №1590 від 04.08.2016 року).

Таким чином, запропоновані позивачем умови договору не відповідають волевиявленню відповідача.

Вимоги ч.8 статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивачем не виконано.

Згідно ст. 15 Закону України Про оренду землі, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції з 12.02.2015 року) при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Згідно ч. 10 ст. 93 Земельного кодексу України строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років.

Статтею 288.5.1 Податкового кодексу України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків та більше 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Додаткова угода до договору оренди землі №9 від 29.11.2011 року, яка надана позивачем до суду передбачає поновлення договору терміном на 5 років та орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 99034 грн. в рік, що не відповідає вказаним вище вимогам закону та волевиявленню орендодавця.

Таким чином, запропоновані позивачем умови суперечать ч.10 ст.93 ЗК України, ч.3 ст.19 Закону України «Про оренду землі», статті 288.5.1 Податкового кодексу України.

Отже, з вказаних підстав додаткова угода не відповідає ані волевиявленню відповідача, ані вимогам чинного законодавства, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач наполягає на тому, що не отримував від відповідача відповіді на лист №2608 від 14.12.2016 року, а отже, вважає, що відповідач не надав заперечень щодо поновлення договору оренди землі після спливу строку його дії.

Відповідач в якості доказів направлення відповідачу відповіді на вказаний лист надав суду реєстраційно-контрольні картки, які створені у системі електронного документообігу Управління Держгеокадастру у Полтавській області «ДОК ОСОБА_3 2.0».

Разом із тим, судова колегія приймає до уваги, що відповідач до спливу строку дії договору пропонував позивачу узгодити істотні умови договору та привести їх у відповідність до чинного законодавства (лист №7777-16-7777.5-7022/2-16 від 29.09.2016 року).

Отже, у вказаному листі відповідач висловив бажання змінити умови договору.

Враховуючи наведене, неможливо стверджувати, що відповідач не заперечує про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах (ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі»).

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що відповідач відмовляється в укладенні додаткової угоди та зволікає в її укладенні є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2017 року у справі №917/695/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.12.2017 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н.В.