ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 917/665/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Білецька А.М. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 19.07.2017 р. б/н;

відповідача -не з'явився; ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського

апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2823 П/3) на

рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2017 р. у справі №

917/665/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп", м. Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чермет Харків", м. Полтава,

про стягнення 217 828,59 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чермет Харків", в якій просить стягнути з відповідача 217828,59 грн., у тому числі: 185000,00 грн. основного боргу за договором поставки № ХФ159 від 01.02.2016 р., 23465,85 грн. пені, 2529,40 грн. 3% річних, 6833,34 грн. інфляційних втрат та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем передбачених Договором обов'язків в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

30.05.2017 р. позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій повідомив про часткове погашення відповідачем боргу та просить стягнути 175000,00 грн. основного боргу за договором поставки № ХФ159 від 01.02.2016 р., 23465,85 грн. пені, 2529,40 грн. - 3% річних, 6 833,34 грн. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 3267,43 грн. Зазначена заява про зменшення позовних вимог прийнята судом першої інстанції, а тому розгляд справи проводився ним в межах зменшених позовних вимог.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.06.2017 р. у справі № 917/665/17 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чермет Харків", на користь Товариства з обмеженою

відповідальністю "АВ метал груп", 175000,00 грн. основного боргу, 23465,85 грн. пені, 2529,40 грн. - 3% річних, 6833,34 грн. інфляційних втрат, 3267,43 грн. судового збору.

Рішення обґрунтоване, зокрема, з тих підстав, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем за Договором товару відповідачу на загальну суму 961 742,40 грн., відповідно до видаткових накладних №21575 від 17.11.2016р., №22259 від 28.11.2016р., №22612 від 01.12.2016р., №23554 від 15.12.2016р. та факт його часткової оплати в розмірі в сумі 786 742,40 грн. із порушенням встановленого Договором строку, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано до стягнення основну заборгованість в сумі 175 000 грн., пеню на підставі о п. 7.1. Договору в сумі 23465,85 грн. (24,14 грн пені по поставці здійсненій по видатковій накладній № №221592 від 28.11.2016 р. за період 28.11.2016 - 27.04.2017, 23 441,70 грн по видатковій накладній №22612 від 01.12.2016 р. за період 22.12.2016 - 27.04.2017 р., а також на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 2 529,40 грн - 3% річних (2,61 грн. по поставці здійсненій по видатковій накладній № №221592 від 28.11.2016 р. за період за період 28.11.2016 - 27.04.2017, 2 529,40 грн. по видатковій накладній №22612 від 01.12.2016 р. за період 22.12.2016 - 27.04.2017) та 6 833,34 грн інфляційних за період з 01.12.2016- 21.03.2017 р.).

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначає, що господарський суд розглянув справу без участі відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судового засідання.

При цьому відповідач зазначає, що у зв'язку з тим, що на його адресу не надходило копії позовної заяви з додатками він звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, але відповідної ухвали суду, якою призначено наступне судове засідання на його адресу не надходило.

Крім цього, відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції не врахував відсутність вини відповідача в порушенні зобов'язання, оскільки не дослідив істотної обставини щодо поставки позивачем товару за видатковими накладними від 28.11.2016 р. № 22592 та від 01.12.2016 р. № 22612, який не відповідає вимогам щодо його якості та комплектності, у зв'язку з чим відповідач цей товар не оплатив, а звернувся до позивача з відповідною претензією та відповідно до положень статті 678 Цивільного кодексу України повідомив про необхідність його заміни.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10655 від 20.10.2017 р.) та в судовому засіданні просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

При цьому позивач посилається, зокрема, на безпідставність доводів відповідача щодо розгляду судом справи за відсутності відповідача, не повідомленого про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи наявний опис вкладення до цінного листа, з якого вбачається надсилання позивачем на адресу відповідача позовної заяви з додатками та господарський суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання відповідача від 19.06.2017 р., пославшись в оскаржуваному рішенні на те, що останній належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання і через достатність матеріалів справи його неявка не перешкоджає розгляду справи, а тому правомірно розглянув справу відповідно до статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Крім цього, позивач зазначає про безпідставність тверджень відповідача щодо відсутності у нього заборгованості через поставку йому неякісного та некомплектного

товару, оскільки в пунктах 6.1. та 6.2. Договору поставки від 01.02.2016 р. № ХФ159 зазначено, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 України від 15.06.1965 р. № П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 України від 25.04.1966 р. і відповідач не звертався в передбаченому цими Інструкціями претензіями, вимогами, актами та іншими документами про заміну неякісного або некомплектного товару.Крім цього відповідач наголошує, що наявними у матеріалах справи підписаними сторонами первинними документами-видатковими накладними та періодичними платежами щодо часткової оплати товару підтверджується приймання відповідачем поставленого йому позивачем за Договором комплектного товару належної якості.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішення та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, при повторному розгляді справи встановлено наступне.

01.02.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чермет Харків" (Покупець, відповідач) укладено договір поставки №ХФ159(далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач (Постачальник) зобов'язувався у порядку і в строки, встановлені договором, передати у власність відповідача (Покупця) металопрокат (далі - ОСОБА_3), асортимент, кількість, ціна якого зазначаються в Специфікації/ях або рахунках на оплату, які є невід'ємною частиною даного договору, а відповідач (Покупець) зобов'язувався прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених в даному договорі.

Розділом другим Договору визначені умови поставки товару, зокрема, п.п. 2.1., .2.2., 2.3., 2.4., 2.5 передбачено наступне.

Постачальник поставляє Покупцю товар окремими партіями.

Поставка товару за цим договором здійснюється у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010", на умовах ЕХW-склад Постачальника: м. Харків, вул. Вишнева, буд. 40, якщо інше не зазначено сторонами у Специфікації/ях.

Строк поставки ОСОБА_3: протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання на поточний рахунок Постачальника 100% попередньої оплати, якщо інше не обумовлено Сторонами у Специфікації/ях та/або рахунку на оплату.

Прийом товару за кількістю та якістю здійснюється представником Покупця уповноваженим за довіреністю (що має містити наступні реквізити: назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції) на отримання товарно- матеріальних цінностей:

- за кількістю - згідно із видатковою накладною;

- за якістю - згідно із сертифікатом якості заводу-виробника (Покупцю

надається копія засвідчена Постачальником).

Право власності на поставлену партію товару і ризики загибелі та/або пошкодження товару переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі-прийому товару в пункті поставки і засвідчується підписанням Сторонами видаткової накладної. Датою отримання Покупцем партії товару та супровідних документів є дата видаткової накладної.

Розділом третім договору сторонами визначені умови оплати товару, зокрема, пунктами договору п.п.3.1.,.3.2.,3.3.,.3.4.,3.5.,.3.6 передбачено наступне:

Всі розрахунки за даним договором відбуваються виключно в національній валюті України - гривні.

Оплата здійснюється Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Порядок розрахунків: 100% попередня оплата, якщо інше не обумовлене у Специфікації/ях.

Строк оплати за ОСОБА_3 встановлено в рахунку, якщо інше на зазначено у Специфікації/ях. Факт оплати ОСОБА_3 є підтвердженням отримання Покупцем рахунку.

У випадку прострочення Покупцем оплати за рахунком або не повної оплати рахунку, у Постачальника не виникає зустрічне зобов'язання щодо поставки ОСОБА_3. При цьому Постачальник має право направити Покупцю новий рахунок із зазначенням нових цін.

Загальна сума Договору складається із вартості всіх партій ОСОБА_3 у відповідності до видаткових накладних, що були поставлені за цим договором у період його дії.

Відповідно до п. 11.1,. п. 11.4. Договору, він вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2016 року. Закінчення строку дії даного договору або його дострокове розірвання не звільнює сторін від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії даного договору.

Сторонами, також підписані Специфікації до Договору: № 4 від 15.11.2016 р., №5 від 25.11.2016 р., №6 від 01.12.2016 р., №7 від 15.12.2016.

Як вбачається із матеріалів справи, в період з 17.11.2016р. по 27.04.2017р., позивач, на виконання умов Договору та Специфікацій №4, №5, №6, та №7 передав у власність відповідачу ОСОБА_3 на суму 961 742,40 грн, а відповідач прийняв ОСОБА_3, що підтверджується видатковими накладними: №21575 від 17.11.2016р., №22259 від 28.11.2016р., №22612 від 01.12.2016р., №23554 від 15.12.2016р.

Згідно з п. 3.3. Договору та п. 5 Специфікацій №4 від 15.11.2016р., №5 від 25.11.2016р., №6 від 01.12.2016р. та №7 від 15.12.2016р. сторони узгодили наступні умови оплати ОСОБА_3:

-за видатковою накладною №21575 від 17.11.2016р. - протягом 14 банківських днів з дати поставки ОСОБА_3, тобто в строк до 16.12.2016 р. ОСОБА_3 оплачений двома платежами: 30.11.2016р. та 01.12.2016р.;

-за видатковою накладною №22259 від 28.11.2016р. - 100% передплата. ОСОБА_3 оплачений 25.11.2016р.;

-за видатковою накладною №22612 від 01.12.2016р. - протягом 14 банківських днів здати поставки ОСОБА_3, тобто у строк до 21.12.2016 р. Перший день прострочення оплати- 22.12.2016р.

-за видатковою накладною №23554 від 15.12.2016р. - протягом 14 банківських днів з дати поставки ОСОБА_3, тобто у строк до 05.01.2017 р. Перший день прострочення заборгованості - 06.01.2017р.

24.05.2017р. відповідачем на поточний рахунок позивача перераховано 10 000,00 грн за поставлений ОСОБА_3, що підтверджується копією платіжного доручення від 24.05.2017р. №750

Таким чином,поставлений позивачем відповідачу за Договором товар оплачений частково, в сумі 786 742,40 грн., з порушенням встановлених строків.

Це стало підставою звернення позивача з позовом до суду у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції, прий маючи оскаржуване рішення виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем за Договором товару відповідачу на загальну суму 961 742,40 грн., відповідно до видаткових накладних №21575 від

17.11.2016р., №22259 від 28.11.2016р., №22612 від 01.12.2016р., №23554 від 15.12.2016р. та факт його часткової оплати в розмірі в сумі 786 742,40 грн. із

порушенням встановленого Договором строку, у зв'язку з чим позивачем правомірно

нараховано до стягнення основну заборгованість в сумі 175 000 грн. та пеню на підставі відповідно до п. 7.1. Договору в сумі 23465,85 грн. (24,14 грн пені по поставці здійсненій по видатковій накладній № №221592 від 28.11.2016 р. за період 28.11.2016 - 27.04.2017, 23 441,70 грн по видатковій накладній №22612 від 01.12.2016 р. за період 22.12.2016 - 27.04.2017 р., а також на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 2 529,40 грн - 3% річних (2,61 грн. по поставці здійсненій по видатковій накладній № №221592 від 28.11.2016 р. за період за період 28.11.2016 - 27.04.2017, 2529,40 грн. по видатковій накладній № 22612 від 01.12.2016 р. за період 22.12.2016 - 27.04.2017) та 6833,34 грн інфляційних за період з 01.12.2016- 21.03.2017 р. ), та ін.

Викладені вище висновки господарського суду першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. ст. 692, 693 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього кодексу.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального господарського кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказамии є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів.

Відповідно до цієї статті гослодарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського процесуального кодексу України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а також інститут належності доказів, якою є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як зазначено вище, позивач на виконання умов Договору в період з 17.11.2016р. по 27.04.2017р. відповідно до Специфікацій №4, №5, № 6, та № 7 передав у власність відповідачу ОСОБА_3 на суму 961 742,40 грн, а відповідач прийняв ОСОБА_3, що підтверджується видатковими накладними: №21575 від 17.11.2016р., №22259 від 28.11.2016р., №22612 від 01.12.2016р., №23554 від 15.12.2016р., які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповдіно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис,прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначені видаткові накладні, відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, які фіксують відповідні господарські операції з поставки, в тому числі їх дати.

Доводи відповідача щодо поставки йому за видатковими накладними від 28.11.2016 р. № 22592 та від 01.12.2016 р. № 22612 неякісного та некомплектного товару є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності, товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача щодо передання документів, які стосуються отриманого товару.

Крім цього, у пунктах 6.1. та 6.2. Договору поставки від 01.02.2016 р. № ХФ159 зазначено, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 України від 15.06.1965 р. № П- 6 та Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 України від 25.04.1966 р.№ П-7

Проте, в матеріалах справи відсутній складений у відповідності до п. 14 Інструкції П-7 акт про фактичну якість і комплектність продукції , який складається в разі відсутності супроводжувальних документів та документів, що засвідчують якість та комплектність продукції із зазначенням того, які документи відсутні, а також відсутні складені відповідно до п. 16, 29 цієї Інструкції односторонній акт приймання та двосторонній акт про фактичну якість та комплектність продукції.

Відсутній також передбачений п. 16 Інструкції П-6 ОСОБА_1 про нестачу продукції.

До того ж, вищенаведені видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень та у матеріалах справи відсутні будь-які претензії відповідача щодо якості та комплектності поставленого за Договором товару.

Крім цього, представником позивача суду апеляційної інстанції надано оригінал отриманого від відповідача проекту мирової угоди від 16.11.2017 р., який підписано лише з боку відповідача його директором та скріплено печаткою відповідача.В цьому документі зазначено про визнання відповідачем наявності у нього станом на 16.11.2017 р. спірної основної заборгованості в сумі 155000 (враховуючи часткову сплату осноного боргу в сумі 20000 грн. після прийняття оскаржуваного рішення суду), що додатково до вищенаведених доказів підтверджує правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 175 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач не має наміру підписувати зазначену мирову угоду.

Отже, оскільки відповідач до прийняття оскражуваного рішення, на порушення умов Договору отриманий товар загальною вартістю 961742,40 грн. оплатив лише частково на суму 786742,40 грн., господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що сума основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 175000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 23465,85 грн. пені, 2529,40 грн. 3% річних, 6833,34 грн. інфляційних втрат, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про їх задоволення, виходячи з наступного.

Оскільки, як зазначено вище, поставлений позивачем товар на загальну суму 961 742,40 грн. відповідач оплатив частково в розмірі в сумі 786 742,40 грн. із порушенням встановленого Договором строку, він є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання з оплати товару.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у випадку порушення строку оплати за товар, що поставляється, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем у відповідності до п. 7.1 Договору та положень статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нараховано до стягнення пеню в сумі 23465,85 грн. (24,14 грн пені по поставці здійсненій по видатковій накладній № 221592 від 28.11.2016 р. за період 28.11.2016 р.- 27.04.2017 р., 23 441,70 грн по видатковій накладній № 22612 від 01.12.2016 р. за період 22.12.2016р. -27.04.2017 р.).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідно до зазначеної норми нараховано до стягнення 2 529,40 грн - 3% річних (2,61 грн. по поставці здійсненій по видатковій накладній № №221592 від 28.11.2016 р. за період за період 28.11.2016 р.- 27.04.2017 р., 2 529,40 грн. по видатковій накладній №22612 від 01.12.2016 р. за період 22.12.2016 р. - 27.04.2017 р.) та 6 833,34 грн інфляційних за період 01.12.2016 р.-21.03.2017 р.).

Доводи відповідача щодо відсутності його вини у порушенні зобов'язання є безпідставними, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відповідних обставин та відповідно до ч. 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто цією нормою встановлено виключення для грошових зобов'язань щодо встановленого статтею 614 Цивільного кодексу України загального правила настання цивільної відповідальності за наявності вини.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо розгляду господарським судом першої інстанції справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судового засідання.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції створив належні умови сторонам для надання доказів в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, в тому числі ухвалою від 30.05.2017 р. (а.с. 69) відклав розгляд справи за клопотанням відповідача (а.с. 26.05.2017 р. ) на 20 днів для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати відзив на позов.Відповідач отримав зазначену ухвалу, що підтверджується описом вкладення до цінного листа (а.с.70), проте відзив на апеляційну скаргу не надав та 19.06.2017 р. - за день до судового засідання 20.06.2017 р. , в якому прийнято оскаржуване рішення, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість надати повний відзив на позов, зважаючи на тривалий час отримання копії позовної заяви і знаходження представника у щорічній відпустці.

Господарський суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні зазначеного клопотання,зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відкладення розгляду справи є неможливість вирішення спору в даному судовому засіданні за якихось обставин, в тому числі через нез'явлення представників сторін.Тобто відповідно до цієї статті, підставою для відкладення розгляду справи є не саме по собі нез'явлення представника сторони в судове засідання, а неможливість через таке нез'явлення вирішення спору в судовому засіданні.

У п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу -підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи те, що на дату прийняття оскаржуваного рішення розгляд справи вже відкладався за клопотанням відповідача із наданням останньому достатньо часу для підготовки відзиву на позов, останній належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і не був позбавлений забезпечити іншого представника для участі в ньому відповідно до ч.ч. 1-3 статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, матеріалів справи достатньо для вирішення спору, господарський суд першої інстанції правомірно відхилив зазначене клопотання та у відповідності до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними матеріалами.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2017 р. у справі № 917/665/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Пелипенко Н.М.