РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017Справа №910/17865/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія" Приватного підприємства "Вікторіа"

про стягнення 143 548,61 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Драчук С.В., довіреність № 7 від 22.05.2017

Від відповідача 1 не з?явився

Від відповідача 2 не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія" та до Приватного підприємства "Вікторіа" про стягнення 143 548,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17865/17 та призначено розгляд на 10.11.2017.

27.10.17. відповідач-1 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання, в якому просить суд на підставі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України скерувати справу за встановленою підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.17. проти зазначеного клопотання заперечив.

Розглянувши в судовому засіданні 10.11.17. клопотання відповідача-1 про направлення справи за підсудністю, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України визначено, що справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Отже, якщо позивач звертається з позовом до кількох відповідачів, які мають місцезнаходження на території різних областей, позов може бути подано до господарського суду за місцезнаходженням одного з відповідачів.

Оскільки у відповідності до відомостей, які містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Приватного підприємства "Вікторіа" є: 03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 42, а позивач звернувся з даним позовом до Господарського суду міста Києва, то справа № 910/17604/17 підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

30.10.17. до суду через відділ діловодства надійшло клопотання відповідача-1 про об'єднання в порядку ст. 58 ГПК України в одне провадження справ № 910/17604/17, № 910/17605/17 та № 910/17865/17.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.17. проти зазначеного клопотання заперечив.

Розглянувши зазначене клопотання суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для його задоволення.

За приписами ч. 2 ст. 58 ГПК України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Тобто об'єднання можливе за наявності сукупно таких умов: позовні вимоги мають бути однорідними; позови мають бути пред'явлені тим самим позивачем до того самого відповідача (відповідачів) або різними позивачами до того самого відповідача.

Дані справи № 910/17604/17, № 910/17605/17 та № 910/17865/17 знаходяться у різних суддів, крім того мають різний предмет спору, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України.

30.10.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 10.11.2017 представники відповідачів не з'явилися.

Ухвалою суду від 10.11.2017 відкладено розгляд справи на 27.11.2017.

13.11.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи у справі.

13.11.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано додаткові документи у справі.

27.11.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача 1 отримано клопотання про зупинення провадження у справі.

27.11.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано додаткові документи у справі.

В судове засідання 27.11.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 27.11.2017 представники відповідачів не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.11.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

03.02.2017 між позивачем, як постачальником та відповідачем 1, як покупцем, було укладено Договір поставки №Д-3/1 СВ на умовах товарного кредиту №19- ПД, за умовами якого постачальник продає, а покупець купує на умовах даного Договору товар, в кількості, асортименті, цінах та умовах поставки (Інкотермс 2010), що обумовлюється в додатках або специфікаціях або видаткових накладних, які є невід'ємною частиною Договору.

Товаром згідно з цим Договором є кормові добавки, премікси, білкові вітамінно-мінеральні добавки, готові корма, комбікорми, замінники цільного молока, ветеринарні препарати, спеціальні добавки, елементи обладнання, обладнання та інший товар (п. 1.2 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 8.1 з дати підписання його сторонами і скріплення печатками і діє до 31.12.17., а в частині зобов'язань які виникли під час дії Договору - до повного їх виконання.

Відповідно до п. 5.4 Договору датою поставки товару є дата отримання товару покупцем (підписання видаткової накладної його представником).

Позивач зазначив. Що поставив відповідачеві 1 товар на загальну суму 1246070,40 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними які підписані контрагентами та скріплені їх печатками: № ТДФ00001279 від 03.04.2017 на суму 151500,00 грн., №ТДФ00001412 від 11.04.2017 на суму 99 300,00 грн., № ТДФ00001501 від 14.04.2017 на суму 60000,00 грн., №ТДФ00001511 від 14.04.2017 на суму 159300,00 грн., №ТДФ00001689 від 24.04.2017 на суму 159300,00 грн., №ТДФ 00001853 від 28.04.2017 на суму 128 070,00 грн., №ТДФ00002021 від 05.05.2017 на суму 53550,00 грн., №ТДФ00002033 від 10.05.2017 на суму 84000,00 грн., №ТДФ00002215 від 15.05.2017 на суму 109650,00 грн., №ТДФ00002474 від 24.05.2017 на суму 137550,00 грн., №ТДФ00002679 від 30.05.2017 на суму 47850,00 грн., №ТДФ00003545 від 12.07.2017 на суму 56000,40 грн.

Копії довіреностей відповідача 1 на отримання матеріальних цінностей від позивача наявні в матеріалах справи.

Оплата вартості товару (партії товару) проводиться покупцем відповідно до умов цього пункту Договору, якщо інші умови оплати не будуть передбачені у специфікації до Договору. Вартість товару в розмірі 100% покупець оплачує на умовах відстрочення кінцевого розрахунку протягом 60 календарних днів з дня відвантаження товару зі складу постачальника (дата, зазначена у видатковій накладній). Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок постачальника в банківській установі (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору, товар (його вартість), отриманий покупцем у власність на умовах відстрочення кінцевого роз0рахунку, визнається товарним кредитом. За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки в розмірі сімдесяти відсотків річних від вартості неоплаченого товару (ст. 694 ЦК України). Перебіг строку користування товарним кредитом починається з шістдесят першого календарного дня, після отримання товару покупцем та припиняється в день оплати вартості товару покупцем.

Відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником. Сторони підписують акт (надання- передачі) послуг товарного кредитування. Покупець зобов'язується підписати акт не пізніше 5 календарних днів з дати його отримання надіслати постачальнику. У випадку відмови від підписання актів без належного письмового обґрунтування акти зі строками та сумами нарахування вважається погодженими по закінченню десятиденного строку з моменту отримання покупцем акту. (п. 2.5 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи на адресу відповідача позивачем було надіслано акти надання послуг №1 від 01.09.2017.

Позивач зазначив, що відповідач виконав взяті на себе зобов'язання за Договором , щодо сплати вартості товару частково, оскільки останнім було сплачено 56000,40 грн., в зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 1190070,00 грн.

31.03.17. між позивачем, як кредитором, та відповідачем-2, як поручителем, було укладено Договір поруки № 3103/17, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань відповідачем-1 за Договором, зокрема, поручитель відповідає перед кредитором за виконання грошових зобов'язань по оплаті основного боргу в розмірі 1000,00 грн., пені в розмірі 1000,00 грн., 20% відсотків річних в розмірі 1000,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 1000,00 грн., відсотків за користування товарним кредитом в розмірі 1000,00 грн. Всього на суму 5000,00 грн. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. п. 1.1 (в редакції додаткової угоди від 03.04.17.), 1.2 договору поруки № 3103/17 від 31.03.17.).

Договір поруки № 3103/17 від 31.03.17.у відповідності до пункту 3.1 набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 ЦК України.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що в зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань до Договором поставки №Д-3/1 СВ відповідачем 1 та виникненням у нього заборгованості в розмірі 1190070,00 грн., позивачем нараховано проценти за користування чужими коштами в розмірі 143548,61 грн. Крім того, відповідно до умов Договору поруки №3103/17 позивач просить стягнути із відповідача 1 та відповідача 2 солідарно проценти за користування товарним кредитом в розмірі 1000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вказана вимоги позивача обґрунтована та підлягають задоволенню.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем 1було порушено пп.2.4-2.5 Договору, а також вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно встановленого ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що умови Договору, а саме п. 2.4-2.5 відповідач у встановлений Договором строк не виконав, докази останнім отримання Акту здачі-приймання наданих послуг наявні в матеріалах справи.

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення із відповідача 142548,61 грн. процентів за користування товарним кредитом.

З відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню 1000 грн. по сплаті процентів за користування товарним кредитом.

Відповідач 2 надав суду платіжне доручення №2668 від 24.11.2017 на суму 1000,00 грн. , в графі призначення платежу, якого зазначено :» відповідно до договору поруки №3103/17 від 31.03.2017 та додаткової угоди по судовій справі №910/17604/17. В зв'язку із чим просив суд відмовити в стягненні із нього процентів за користування чужими коштами, крім того заначив що ним було невірно вказано номер справи.

Обов'язок доказування відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Дослідивши надане відповідачем 2 платіжне доручення суд дійшов висновку, що дане платіжне доручення не є доказом сплати відповідачем2 процентів за користування чужими коштами, оскільки в останньому не зазначене, що 1000 грн. сплачено саме за процентами користування товарним кредитом. Крім того, представником позивача не було надано ніяких письмових доказів та пояснень, щодо добровільної сплати відповідачем 2 процентів за користування товарним кредитом.

Позовна вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Агропромислова Компанія» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, будинок 175, ідентифікаційний номер 31914947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Фідленс» (17600, Чернігівська область, Варвинський район, смт. Варва, вул. Шевченка, 82, кВ. 7, ідентифікаційний номер 40840881) проценти за користування товарним кредитом в розмірі 142548 (сто сорок дві тисячі п'ятсот сорок вісім) грн. 61 коп., судовий збір в розмірі 2153 (дві тисячі сто п'ятдесят три) грн. 23 коп.

3. Стягнути солідарно із Приватного акціонерного товариства «Агропромислова Компанія» (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, будинок 175, ідентифікаційний номер 31914947) та Приватного підприємства «Вікторіа» (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, 42, ідентифікаційний номер 35576088) проценти за користування товарним кредитом в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2017

Суддя Мельник В.І.