КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа№ 910/15662/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Усенко А.М., довіреність №17/01 від 03.01.2017,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/15662/17 (суддя Морозов С.М.) за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 4 172,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення 4 172,94 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/15662/17 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 4 172,94 грн. страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Провідна".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/15662/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що обґрунтованою сумою страхового відшкодування, визначеною Звітом, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яка була відшкодована відповідачем позивачу, є 27 062,06 грн.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 04.12.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його неможливістю бути присутнім у даному судовому засіданні через участь у інших засіданнях.

Дослідивши обставини, заявленого клопотання, матеріали справи, судом відмовляється у його задоволенні, з огляду на те, що позивачем у справі є товариство, а не окремий його представник, а Господарським процесуальним кодексом України передбачена участь у судовому засіданні товариства саме через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, чи клопотання цих осіб про відкладення розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що відсутність представника позивача не перешкоджає розгяду апеляційної скарги у данному судовому засіданні.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі - страховик) та ОСОБА_3 (надалі - страхувальник) 25.01.2017р. було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-MR2/02-207-00716, предметом якого є страхування транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

По вул. І.Мазепи, 3 в м. Києві 23.02.2017р. о 08:45 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, під її керуванням, та транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.04.2017р. у справі №757/13533/17-п ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеної вище ДТП застрахований у позивача ТЗ отримав механічні пошкодження.

Відповідно до наданого позивачем звіту № 73-D/29/8 від 06.03.2017р. про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових (Ез = 0,524) становить 32 474,47 грн. з урахуванням ПДВ та 27 062,06 грн. без урахування ПДВ.

Згідно рахунку на оплату СТО (ФОП ОСОБА_6.) № 1020317 від 02.03.2017р. вартість ремонту транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 31 235,00 грн.

Позивачем було складено страховий акт №СТ/17/0048 від 30.03.2017р., згідно якого сума виплати страхового відшкодування складає 31 235,00 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі поданої страхувальником заяви про виплату страхового відшкодування та страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 31 235,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ID-92189 від 31.03.2017р.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" згідно із полісом АК №5788220, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ, наданої на запит суду першої інстанції.

При цьому, згідно вказаного Полісу ліміт відповідальності по майну становить 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу на загальну суму 31 235,00 грн.

Відповідачем було сплачено позивачу частину страхового відшкодування в сумі 27 062,06 грн.

Враховуючи те, що відповідачем сума страхового відшкодування була сплачена не в повному обсязі позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" решти суми у розмірі 4 172,94 грн. (31 235,00 грн. - сума страхового відшкодування сплачена позивачем потерпілій особі - 27 062,06 грн. - сума страхового відшкодування сплачена відповідачем позивачу).

Судом першої інстанції вказані вимоги було задоволено в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 у справі №910/6922/16.

У даному випадку позивачем пред'явлено до відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що є правомірним з огляду на вищевикладене.

Так, відповідно до наданого позивачем звіту № 73-D/29/8 від 06.03.2017р. про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових (Ез = 0,524) становить 32 474,47 грн. з урахуванням ПДВ та 27 062,06 грн. без урахування ПДВ.

Отже, доводи апелянта про те, що вказаним Звітом була встановлена вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу саме в сумі 27 062,06 грн. є необґрунтованими.

Вказана сума у розмірі 27 062,06 грн. є сумою вартості відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, проте без урахування ПДВ.

Як вже вказувалося, до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, до позивача, який виплатив суму страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 31 235,00 грн., перейшло право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.

З огляду на викладене, обґрунтованою сумою, яку відповідач повинен відшкодувати позивачу є 31 235,00 грн. (фактичні витрати понесені позивачем), а не 27 062,06 грн., як вважає апелянт.

З урахуванням того, що відповідачем частково виконано своє зобов'язання та сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 27 062,06 грн., колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, становить 4 172,94 грн.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 4 172,94 грн. обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/15662/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/15662/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко