ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 грудня 2017 р. Справа № 902/1105/17

Суддя господарського суду Банасько О.О., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ

до: Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела", м. Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м.Вінниця

про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. в сумі 46 698,90 доларів США, що еквівалентно 1 002 158,39 грн та 6 487,18 доларів США пені, що еквівалентно 139 214,88 грн, загалом 1 141 373,27 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ :

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулось з позовом до Приватного малого підприємства "Вінницький Центр медичної косметології "Омела" про звернення стягнення на предмет іпотеки , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CM-SMEBOl/008/2008 від 05.02.2008 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - вбудоване приміщення загальною площею 101,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Космонавтів в буд. 7, позначеному на плані літерою "А" та належить на праві власності Приватному малому підприємству «Вінницький Центр косметології "Омела", а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ "ОТП Факторинг Україна", що складає 46 698,90 доларів США, що еквівалентно 1 002 158,39 грн та пені в розмірі 6 487,18 доларів США, що еквівалентно 139214,88 грн., застосувавши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не нижче 1 070 847,00 грн, що визначена сторонами при укладені договору.

Розглянувши позовну заяву суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню виходячи з наступного.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Згідно із ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обовязків, передбачених процесуальним законом.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст.ст.54, 57 ГПК України. Невиконання більшості з вимог зазначених норм тягне за собою в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.57 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують зокрема сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі тощо.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У пункті 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наголошено на тому, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Законодавством, яке регулює порядок та розмір сплати судового збору за подання позовних заяв до господарського суду є Закон України "Про судовий збір".

Виходячи з підпунктів 2.1, 2.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовних заяв немайнового характеру - 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1 600,00 грн.

Зі змісту поданої позовної заяви вих. № 862 від 07.12.2017 р. вбачається, що позивачем при зверненні до суду заявлено в позові вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ-SMEB01/008/2008 від 05.02.2008 р. в сумі 46 698,90 доларів США, що еквівалентно 1 002 158,39 грн та 6 487,18 доларів США пені, що еквівалентно 139 214,88 грн, загалом 1 141 373,27 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, виходячи з викладеного вище, позивач при зверненні з даною заявою до суду, повинен був сплачувати судовий збір виходячи із заявленої вимоги враховуючи ціну заявленого позову, а відтак ним мало б бути сплачено судовий збір в сумі 17 120,60 грн (1,5 відсотки ціни позову), що останнім виконано не було.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а тому позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Дійшовши висновку про повернення позовної заяви суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_2 проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_2 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення (надання належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі).

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору позивачу необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Принагідно суд зауважує, що при повторному поданні позовної заяви не забороняється використання раніше поданого платіжного документа.

Також суд звертає увагу учасників процесу на набрання з 15.12.2017 р. чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 р., яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, у зв'язку з чим учасникам судового процесу з метою реалізації своїх процесуальних прав та належного виконання обов'язків необхідно керуватись нормами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 р., в т.ч. і щодо визначення позивачем форми господарського судочинства при повторному зверненні до суду (наказне провадження чи позовне провадження (загальне або спрощене)).

На підставі викладеного та керуючись п.4 ч.1 ст.63, ст.ст.86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву № 862 від 07.12.2017 р. на 5-и аркушах разом з матеріалами на 78-и аркушах та конверт повернути позивачу.

2. Копію позовної заяви № 862 від 07.12.2017 р., платіжного доручення № 592 від 26.01.2017 р. долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

3. Копію ухвали надіслати позивачу (з матеріалами) та відповідачу справі рекомендованим листом.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2,3 - позивачу - вул. Фізкультури, 28д, м. Київ, 04210; представнику ОСОБА_3 - вул. Гоголя, 1, м.Вінниця, 21018.

4 - відповідачу - проспект Космонавтів, 7, м. Вінниця, 21000.

5 - третій особі - вул. чер. ПартизанАДРЕСА_1, м. Вінниця, 21000.