РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №910/16859/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт"

про стягнення 372983,08 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Палій Ю.В. (за дов.);

від відповідача: Данилко О.І. (за дов.).

В судовому засіданні 14.12.2017 на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом публічне акціонерне товариство "Київенерго" до приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" про стягнення 372983,08 грн.

Ухвалою суду від 04.10.2017 порушено провадження у справі № 910/16859/17, розгляд останньої призначено на 02.11.2017.

Ухвалою суду від 02.11.2017 розгляд справи відкладено на 04.12.2017.

В судовому засіданні 04.12.2017 судом було оголошено перерву до 11.12.2017 та винесено ухвалу, якою продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 11.12.2017 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 299 584, 49 грн. на підставі ст. 1.1. ст. 80 ГПК України та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційну складову боргу сумою 62 245, 22 грн., 3 % річних сумою 11 153, 37 грн., а також 5 594, 75 грн. витрат зі сплати судового збору.

В судовому засіданні 11.12.2017 судом було оголошено перерву на 14.12.2017.

Через відділ канцелярії господарського суду 13.12.2017 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 14.12.2017 сторони прибули та надали суду усні пояснення по суті спору, в яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням поданої ним заяви про зменшення позовних вимог, відповідач заперечив проти розміру заборгованості.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог була прийнята судом в порядку ст. 22 ГПК України, в подальшому розгляд позовних вимог здійснюється судом з урахуванням поданої заяви.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 21 - 0095 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.01.2001, в частині своєчасної та повної оплати поставленої за договором теплової енергії.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем невірно здійснено розрахунок штрафних, які підлягають стягненню, в ході розгляду справи відповідачем було надано суду контр розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Також, відповідач зазначав, що споживає теплову енергію для задоволення житлово - побутових потреб мешканців гуртожитку, тому на його думку, оплата послуг з теплопостачання повинна відбуватися за тарифами, встановленими для населення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, 16.01.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (згідно статуту товариства Акціонерна енергопостачальна організація "Київенерго" змінила найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго") (енергопостачальна організація) та Відкритим акціонерним товариством «Київенергоремонт» (згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань товариство змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Київенергоремонт») (абонент) укладено договір № 21-0095 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі за текстом - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором. (п. 1.1 договору).

Договором (п. 2.2.1) енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатками № 1 до цього договору. При зміні тарифів (додаток № 3 до договору) повідомляти абонента у п'ятиденний термін з моменту отримання розпорядження державної адміністрації и. Києва про їх зміну (п. 2.2.3).

Пунктом 2.3.2 договору абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Згідно п. 5.1, 5.5 договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку; розрахунковим способом. При відсутності приладів обліку кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається енергопостачальною організацією, як виняток розрахунковим способом.

До матеріалів справи долучені додатки до договору: № 1 "Обсяги постачання теплової енергії абоненту", підписаний 26.06.2007, № 2 "Тарифи та порядок розрахунків", підписаний 26.06.2007, № 3 «Тарифи на теплову енергію» підписані 16.01.2001, № 4 "Порядок розрахунків за теплову енергію", підписаний 16.01.2001, № 5 "Схема абонентської теплотраси, що знаходиться на балансі абонента", підписаний 16.01.2001, № 6 "Акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін", підписаний 16.01.2001, № 7 "Умови припинення подачі теплової енергії", підписаний 16.01.2001, № 6 "Довідка дані по будинках (спорудах) ВАТ «Київенергоремонт», опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж постачальника станом на 26.06.2007, № 7 "Довідка про теплові навантаження об'єктів теплопостачання ВАТ «Київенергоремонт» на 26.06.2007"

Згідно тарифів на теплову енергію вартість кожної відпущеної Гкал без урахування ПДВ становить: для опалення 70, 0 - грн. (96, 9%), 44, 60 грн. (3,1%); для гарячого водопостачання 70, 00 грн. (95%), 44, 60 грн. (5%). Вказано про можливість зміни тарифів в період дії договору.

Згідно тарифів та порядку розрахунку (додаток 2) вартість кожної відпущеної Гкал без урахування ПДВ становить, для розрахунку з: житловими організаціями 94, 64 грн. опалення (66, 92 %), гаряче водопостачання (87, 5%); госпрозрахунковими організаціями 171, 62 грн. опалення (33, 08%), гаряче водопостачання (12, 5%). Вказано про можливість зміни тарифів в період дії договору.

Згідно порядку розрахунків (додаток 2 підписаний 26.06.2007) споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ 3 за адресою: вул. Щекавицька, буд № 37/48, оформлену постачальником платіжну вимогу - доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 додатка 2 до договору, відповідач оплачує вартість, використаної теплової енергії не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Згідно довідки (додаток № 8) гуртожиток у м. Києві по вул. Електриків, 13 площа госпрозрахункових споживачів становить 317, 6 кв. м. Всього опалювальна площа - 960 кв.м.

Згідно довідки (додаток № 9) теплове навантаження в приміщенні по вул. вул. Електриків, 13 всього по опаленню становить 0, 002 Гкал/год.

Відповідно до п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2001. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однієї із сторін (п. 8.4.).

12.01.2017 сторонами була підписана додаткова угода до договору, в п. 2 якої сторони погодили, що абонент визнає та підтверджує заборгованість за договором станом на 01.01.2017 сумою 189 589, 91 грн.

Як стверджує позивач, свої зобов'язання за зазначеним договором відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого за період з 01.10.2014 по 01.05.2017 у нього перед позивачем виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка станом на 01.09.2017 становить 299 584, 49 грн., що підтверджується обліковими картками (табуляграмами), відомостями обліку споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Предметом позову у справі є стягнення з відповідача на користь позивача 62 245, 22 грн. інфляційної складової боргу за період прострочення з 11.11.2014 по 31.08.2017 та 11 153, 37 грн. 3 % річних за період прострочення з 11.11.2014 по 31.08.2017.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставляв споживачу теплову енергію згідно умов договору, а відповідач в порушення умов договору не сплатив вчасно вартість спожитої активної електричної енергії та реактивної електричної енергії за період з 01.10.2014 по 01.05.2017.

Відповідачем під час слухання справи судом було сплачено заборгованість за договором в розмірі 299 584, 49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1104 від 27.10.2017, з огляду на що судом було припинено провадження у справі у відповідній частині відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 62 245, 22 грн. інфляційної складової боргу за період прострочення з 11.11.2014 по 31.08.2017 та 11 153, 37 грн. 3 % річних за період прострочення з 11.11.2014 по 31.08.2017

Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню, 3 % річних відповідно до наведеного в заяві про зменшення позовних вимог розрахунку та інфляційні втрати відповідно до розрахунку відповідача. Оскільки при здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним неправильно здійснено вказаний розрахунок, 3 % річних задовольняються судом в розмірі визначеному позивачем, оскільки при прийнятті рішення суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог. Тому за період прострочення з 11.11.2014 по 31.08.2017 з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 55 847, 25 грн. та 3% річних у розмірі 11 153, 37 грн.

Щодо здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат за період прострочення з 11.11.2014 по 31.08.2017 суд зазначає наступне. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вбачається із розрахунку позивача, останній здійснював розрахунок інфляційних втрат без врахування наведених приписів, що призвело до допущення арифметичних неточностей при здійсненні розрахунку.

Доводи відповідача щодо того, що він споживає теплову енергію для задоволення житлово - побутових потреб мешканців гуртожитку, тому оплата послуг з теплопостачання повинна відбуватися за тарифами, встановленими для населення, відхиляються судом з тих підстав, що умовами договору визначено тарифи за якими відповідач оплачує поставлену за договором енергію. Крім того, в додатковій угоді до договору від 12.01.2017 відповідачем була визнана заборгованість за договором станом на 01.01.2017, в тому числі нарахована за тарифами визначеними договором.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів, що відповідають вимогам ст. 33, 34 ГПК України та спростовували б докази надані позивачем на підтвердження обставин справи.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач не виконав своєчасно свої обов'язки щодо оплати в повному обсязі поставленої йому енергії за договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" (04071, м. Київ, провул. Електриків, буд. 15; ідентифікаційний код 00131328) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) 55 847 (п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 25 коп. інфляційних втрат та 11 153 (одинадцять тисяч сто п'ятдесят три) грн. 37 коп. 3 % річних та 5 498 (п'ять тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн. 78 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2017.

Суддя І. В. Усатенко