ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа № 910/15363/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Вакула Плюс»

про стягнення 3 813 258,64 грн.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1, предст. за дов. від 20.01.2017 № 6-77;

відповідач ОСОБА_2, предст. за дов. від 19.09.2017 № 1/19.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт» про стягнення 3 813 258, 64 грн.

На підставі ухвали суду господарського суду міста Києва від 04.10.2017 було встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідачем до порушення провадження у справі було змінено найменування на товариство з обмеженою відповідальністю «Вакула Плюс» та місцезнаходження, у звязку з чим справу № 910/15363/17 було передано за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2017 прийнято справу № 910/15363/17 до провадження та призначено до розгляду на 13.11.2017.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач посилається на укладений між сторонами Договір № НОМЕР_1 від 11.07.2012 про закупівлю робіт за державні кошти, в порушення умов якого відповідач в повному обсязі та вчасно не виконав обумовлені роботи, що є предметом Договору, а тому просить суд зобовязати ТОВ «Вакула Плюс» повернути грошові кошти в розмірі 3 737 735,89 грн., як безпідставно набуті з огляду на приписи ст. 1212, 1213 ЦК України та стягнути нараховані на зазначену суму 75 522,75 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи відзиву (а.с.210-213) вбачається, що відповідач проти заявленого позову заперечує повністю та зазначає, що на суму здійсненої оплати було виконано роботи, про що свідчать відповідні Акти виконаних робіт. Крім того, підстав для повернення грошових коштів, правову природу яких позивач визначає як «безпідставно набуті» з посиланням на приписи ст.ст. 1212 ЦК України, немає, оскільки останні були перераховані на рахунок відповідача згідно умов Договору та у звязку з виконанням певного обсягу робіт.

13.11.2017 позивач подав клопотання про залучення до участі у справі без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке мотивоване тим, що позивач у даній справі ПАТ «Укртрансгаз» є правонаступником Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», а тому рішення з даного спору може вплинути на права та законні інтереси останнього.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Дослідивши подане клопотання, проти задоволення якого відповідач заперечував, зважаючи на відсутність обґрунтованих обставин, які б давали підстави вважати, що рішення з даного спору вплине на права та обовязки НАК «Нафтогаз України», суд в задоволенні вказаного клопотання відмовив.

В судовому засіданні 13.11.2017 було оголошено перерву до 27.11.2017, про що сторони повідомлені під розписку в бланку оголошення перерви.

Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача обґрунтували заявлені вимоги та заперечення, будь-яких додаткових доказів та пояснень сторонами надано не було.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 27.11.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представника позивача та відповідача, суд,

встановив:

11.07.2012 Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерноїкомпанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є Публічне акціонернетовариство «Укртрансгаз» (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт» (виконавець), правонаступником якого є ТОВ «Вакула Плюс», уклали між собою договір про закупівлю послуг за державні кошти № (далі - Договір), з подальшими змінами щодо строків надання послуг, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується у 2012 - 2017 роках (в редакції додаткової угоди №6 від 06.07.2016 до Договору) за завданням замовника надати послуги з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ПАТ «Укртрансгаз», які знаходяться на території Харківської області, а позивач - прийняти і оплатити зазначені послуги.

Згідно з п. 1.2 Договору, найменування послуг: послуги в галузі архітектури (розробка землевпорядної документації та оформлення документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками). Лот № 5 - «Послуги в галузі архітектури інші (розробка землевпорядної документації та оформлення документів на право постійного користування земельними ділянками, які знаходяться на території Харківської області)».

Загальна сума Договору становить без ПДВ - 6 512 147, 54 грн., крім того ПДВ - 1 302 429, 51 грн., всього з ПДВ - 7 814 577, 05 грн. (п. 3.1 Договору). Загальна сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2 Договору).

Строк надання послуг за цим Договором: з дати підписання сторонами цього Договору до 30 червня 2017 року, а в частині здійснення розрахунків до їх повного здійснення (згідно Додаткової угоди № 6 від 06.07.2016).

Виконавець зобовязаний передати, а замовник прийняти етапи послуг та повністю завершені послуги. Послуги здаються поетапно, у строки, визначені у графіку надання послуг (календарному плані). (п. 5.3)

По завершенню кожного з етапів послуг, виконавець передає замовнику акт здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках з доданням до нього супроводжувального листа, документів, податкової накладної, звіту про виконання цього Договору (п.5.5).

Однак, на думку позивача, оскільки виконання відповідачем робіт вцілому в термін до 30.06.2017 за договором не було здійснено, а строк дії Договору закінчився, він має право на повернення суми здійсненого платежу в розмірі 3 737 735,89 грн., які на думку останнього, є безпідставно набутими.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно п. 4.1, 4.2 Договору, замовник приймає послуги за відповідними актами здачі-приймання наданих послуг, які складаються за результатами виконання кожного окремо етапу, згідно узгодженого сторонами графіку надання послуг.

Оплата наданих послуг здійснюється протягом 30 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного акту, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи та поданих відповідачем доказів, виконавцем виконано робіт, а замовником прийнято зазначені роботи згідно наступних актів: № 1 від 14.11.2014 на суму 56 592,16 грн.; № 2 від 14.11.2014 на суму 56 592,16 грн.; № 3 від 14.11.2014 на суму 56 592,16 грн.; № 4 від 14.11.2014 на суму 56 592,16 грн.; №5 від 14.11.2014 на суму 35370,10 грн.; № 6 від 03.07.2015 на суму 56 592,16 грн.; № 7 від 03.07.2015 на суму 7074,02 грн.; № 8 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 9 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 10 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 11 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 12 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 13 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 14 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 15 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 16 від 17.04.2015 на суму 63666,18 грн.; № 17 від 17.04.2015 на суму 49518,14 грн.; № 18 від 17.04.2015 на суму 42444,12 грн.; № 19 від 20.05.2015 на суму 113184,32 грн.; № 20 від 20.05.2015 на суму 28296,08 грн.; № 21 від 04.04.2016 на суму 205 146,70 грн.; № 22 від 04.04.2016 на суму 629588,14 грн.; № 23 від 16.09.2016 на суму 28 296,10 грн.; № 24 від 16.09.2016 на суму 70740,24 грн.; № 25 від 16.09.2016 на суму 106110,36 грн.; № 26 від 16.09.2016 на суму 7074,02 грн.; № 27 від 16.09.2016 на суму 647736,18 грн.; № 28 від 16.09.2016 на суму 134406,46грн.; № 29 від 16.09.2016 на суму 304183,03 грн.; № 30 від 16.09.2016 на суму 113184,38 грн.; № 31 від 16.09.2015 на суму 21222,07 грн.; № 32 від 07.11.2016 на суму 342205,01 грн.

Виконані за договором роботи (надані послуги) згідно вищенаведених актів, вартість яких склала 3 737 735, 89 грн. були оплачені позивачем повністю на підставі платіжних доручень, копії яких знаходяться матеріалах справи (а.с. 187-199).

Отже, відповідач отримав оплату за передані позивачу роботи загальною вартістю 3 737 735, 89 грн., на належних правових підставах за здійснені згідно Договору роботи, що спростовує позицію позивача, що вказані грошові кошти є авансовим платежем, оскільки умовами договору сторони не погоджували внесення грошових сум, як авансового платежу, за виконання робіт в майбутньому.

До того ж, стосовно посилань позивача, що зазначені грошові кошти є безпідставно набутими, слід зазначити, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За твердженням позивача, оскільки відповідачем не було виконано у визначений договором строк 30.06.2017 взяті на себе зобовязання, а договір підряду припинив свою дію, підстава для набуття відповідачем грошових коштів в оспорюваній сумі відпала, у зв'язку з чим кошти підлягають поверненню позивачу саме на підставі ст. 1212 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач набув грошові кошти в сумі 3 737 735, 89 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству за виконаний обсяг робіт.

За таких обставин, посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем без достатніх правових підстав в розумінні статті 1212 ЦК України є таким, що суперечить наведеним приписам законодавства та матеріалам справи.

З приводу посилань позивача, що 30.06.2016 Договір припинив свою дію, а тому зобовязання відповідача по виконанню робіт також є припиненими слід зазначити наступне.

У відповідності до Додаткової угоди № 6 від 06.07.2016, п. 10.1 Договору від 11.07.2012 було викладено в наступній редакції: «Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє в частині надання послуг до 30.06.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Разом з тим, будь-яких приписів, які б встановлювали строк дії самого Договору, вказаний пункт не містить.

До того ж, стаття 598 ЦК України визначає, що зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Разом із тим згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а також у разі існування інших підстав, визначених ст.ст. 600-609 ЦК України.

Таким чином, оскільки договір про закупівлю робіт за державні кошти від 11.07.2012 № є чинним, не припиненим та не розірваним, невиконані відповідачем зобовязання за договором не є припиненими, що спростовує вищевикладені доводи позивача.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищезазначених обставин, поданих доказів та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не доведено, що перераховані ним за виконані відповідачем роботи за договором № НОМЕР_1 грошові кошти відповідач набув без достатньої правової підстави, підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача 3 737 735, 89 грн. відсутні.

З приводу заявлених до стягнення 75 522,75 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України та ст. 536 ЦК України, в їх задоволенні суд також відмовляє, оскільки зазначена позовна вимога є похідною від вимоги про стягнення з ТОВ «НВП «Горизонт» безпідставно набутих грошових коштів, а відтак правові підстави для їх стягнення також відсутні.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дата підписання повного тексту рішення: 06.12.2017

Суддя О.В. Щоткін