ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 925/1420/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Кучеренко О.І., з секретарем судового засідання Голосінською Н.М., за участю представників сторін :

від позивача ОСОБА_1 - за довіреністю,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Роднічок"

до Приватного акціонерного товариства "УкрагроНПК"

про стягнення 1 982250 грн. 23 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов, у якому позивач просить стягнути із відповідача 1 918 363 грн. 46 коп. із яких: 1 028 160 грн. попередньої оплати за товар згідно договору поставки №СН-2 від 15.02.2017, 112 196 грн. 20 коп. пені та 140 280 грн. 46 коп. 20% річних та 514080 грн.. попередньої оплати за товар згідно договору поставки №СН-3 від 20.02.2017, 54633 грн. 32 коп. пені та 69013 грн. 48 коп. 20% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладених між сторонами договорів поставки №СН-2 від 15.02.2017 та №СН-3 від 20.02.2017 позивачем було здійснено попередню оплату за товар, проте товар відповідач не поставив. На вимогу позивача відповідач отримані кошти не повернув, що і стало підставою звернення позивача із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 09.11.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 28.11.2017.

Ухвалою суду від 28.11.2017 розгляд справи було відкладено на 06.12.2017, у звязку з неявкою відповідача.

01.12.2017 представник позивача подав до суду заяву у якій збільшив розмір позовних вимог до 1 982 250 грн. 23 коп., збільшивши строк нарахування штрафних санкцій з врахуванням часу, на який було відкладено розгляд справи. Вказана заява відповідає праву позивача, передбаченому статтею 22 ГПК України, заява вчасно надіслана відповідачу і доказ надіслання поданий суду, позивачем доплачено судовий збір у встановленому розмірі. Розглянувши заяву про збільшення позовних вимог, суд прийняв її до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, із врахування заяви про збільшення позовних вимог, та просила їх задовольнити з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання вдруге не з'явився. До суду надійшло електронне повідомлення про відкладення розгляду справи, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи у звязку із неможливістю явки представника у судове засідання.

Суд не задовольнив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з таких підстав: як зазначено вище розгляд справи відкладалася у звязку з відсутністю відповідача, хоча мав достатньо підстав для встановлення належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи (в матеріалах справи наявні поштові повідомлення про отримання ухвали суду про порушення провадження у справі, яка направлялася на дві адреси відповідача), з метою надання можливості відповідачеві надати заперечення з приводу заявлених вимог, суд відклав розгляд справи. На разі відповідач не скористався з наданої можливості, а направив суду електронне повідомлення про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю явки представника відповідача у судове засідання 06.12.2017, при цьому не надавши доказів на поважність причини неприбуття свого представника.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (пункт 3.9.2. постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Таким чином, керівник приватного акціонерного товариства Украгро НПК не був позбавлений можливості уповноважити іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з юридичною особою трудовими відносинами, або зявитися в судове засідання особисто.

На підставі ст.75 ГПК України справа розглянута за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 06.12.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд виходить з наступного:

15 лютого 2017 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма Роднічок» (покупець - позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «УкрагроНПК» (постачальник - відповідач у справі) був укладений договір поставки № СН-2 (далі договір 1), за умовами якого постачальник зобовязувався поставити покупцеві в обумовлені договором строки товар (селітру аміачну кількістю 136 тон) на умовах попередньої оплати товару.

Загальна вартість товару за цим договором складає 1 028 160,00 грн. (пункт 2.1 договору 1).

Надалі 20 лютого 2017 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма Роднічок» (покупець - позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «УкрагроНПК» (постачальник - відповідач у справі) був укладений договір поставки № СН-3 (далі договір 2), за умовами якого постачальник зобовязувався поставити покупцеві в обумовлені договором строки товар (селітру аміачну кількістю 68 тон), також на умовах попередньої оплати.

Загальна вартість товару за цим договором складає 514 080,00 грн. (пункт 2.1. договору 2).

За умовами обох договорів поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором постачальника протягом 90 днів із дня повної оплати товару (пункти 3.3 договорів 1, 2).

Позивач вказує, що він належним чином виконав свої зобовязання, перерахувавши постачальнику попередню оплату за договором 1, платіжним доручення №32364 від 17 лютого 2017 року на суму 1 028 160,00 грн. та платіжним дорученням №32987 від 21 лютого 2017 року на суму 514080,00 грн. попередньої оплати за договором 2.

Проте, у визначений договорами строк, постачальник товар так і не поставив, гроші добровільно не повернув.

22.05.2017 позивач направив відповідачу вимоги №РД/Вих-200 та №РД/Вих-201, у яких, посилаючись на неможливість своєчасного виконання договорів поставки, просив повернути отримані ним кошти у розмірах 1 028 160,00 грн. і 514080,00 грн. відповідно.

У відповіді на вимогу, відповідач повідомив, що компанія зможе повернути позивачу кошти в сумі 2 570 400,00 грн. лише частинами, починаючи з вересня 2017 року. Крім того керівник відповідача просив не нараховувати штрафних санкцій та обговорити питання поставки мінеральних добрив.

Позовні вимоги, позивача обґрунтовані тим, що станом на 23.10.2017 відповідач не повернув попередню оплату, ні за договором 1 , ні за договором 2, у звязку з чим він звернувся до суду і просить стягнути її з відповідача. Окрім того, позивач нарахував відповідачу 20% річних за користування чужими грошовими коштами у сумі 140 280,46 грн. за договором 1 та 69 013 48 грн. за договором 2; та договірної пені у сумі 112 196,00 грн. за договором 1 та 54633,32 грн. за договором 2.

Господарські зобовязання між сторонами виникли з моменту укладення договору, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено п.4.1 договорів 1, 2 поставка товару здійснюється за умови попередньої оплати , товар, що підлягає поставці повинен бути повністю оплачений протягом трьох днів з дня укладення цих договорів. Судом встановлено, що позивач у визначені договорами строки, 17.02.2017 та 21.02.2017 платіжними дорученнями №32364 та №32987 перерахував відповідачу передоплату за договором 1 у сумі 1 028 160,00 грн., за договором 2 514 080,00 грн.

Сторони за договором узгодили, що аміачна селітра поставляється постачальником повністю або окремими партіями протягом 90 днів з дня повної оплати товару. Таким чином, відповідач зобовязався поставити товар покупцю не пізніше 18 травня 2017 року за договором 1, та не пізніше 22 травня 2017 року за договором 2.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2 ст.693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Скориставшись своїм правом, встановленим зазначеною вище нормою, 22.05.2017 позивач надіслав відповідачу листи з проханням повернути сплачену передоплату в сумі 1 028 160,00 грн. за договором 1 та 514 080,00 грн. за договором 2.

Про отримання листів позивача щодо неналежного виконання договорів відповідачем та про заявлення вимоги з повернення попередньої оплати, свідчить електронна переписка між позивачем та відповідачем (копію листів надано позивачем до справи), у якій останній не заперечує проти вимоги позивача про повернення коштів та вказує, що повертатиме ці кошти частинами з вересня 2017 року, а також пропонує обговорити питання поставки мінеральних добрив.

Як встановлено судом та не заперечено відповідачем, з поданням допустимих доказів належного виконання умов договорів 1, 2 чи повернення попередньої оплати, суд прийшов до висновку, що неповернута сума попередньої оплати у розмірі 1 028 160,00 грн. за договором 1 та 514 080,00 грн. за договором 2, є боргом відповідача перед позивачем, а тому вимога позивача про стягнення цих сум є законною і обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, тобто такою, що підлягає до задоволення.

Позивач просить також стягнути з відповідача 20% процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 242 251,40 грн. (162252,10 грн.+79999,30 грн. за договором 1 та 2).

Відповідно до ч. 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зазначена умова передбачена у договорах 1, 2, зокрема, у пункті 5.10 договорів, яким сторони встановили, що постачальник сплачує покупцю 20% річних від суми передоплати за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються з моменту перерахування передоплати покупцем на рахунок постачальника і до дня повернення суми передоплати.

На підставі вказаних правових норм та умов договору 1, 2 позивач нарахував відповідачеві 162 252,1 грн. за період з 17.02.2017 по 01.12.2017 за договором 1 та - 79999,30 грн. за період з 21.02.2017 по 01.12.2017 за договором 2, процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розрахунок процентів позивачем зроблено вірно, відповідно вказані суми процентів підлягають до стягнення з відповідача.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначені статті узгоджуються з приписами пункту 5.2 договорів 1, 2, яким встановлено відповідальність, яка настає для постачальника у разі порушення ним строків поставки товару, у вигляді стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Оскільки судом встановлено, порушення відповідач саме цієї умови договорів, то нарахування та стягнення пені за таке правопорушення є законним та обґрунтованим. Позивач нарахував 131 801,66 грн. грн. пені за порушення умов договору 1 за період з 18.05.2017 по 18.11.2017 та 65957,17 грн. за договором 2 за період з 22.05.2017 по 22.11.2017.

Розрахунок пені позивачем зроблено вірно, а тому вимога про стягнення з відповідача 197 758,83 грн. пені (131 801,66 грн. + 65957,17 грн.) підлягає до задоволення.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 1 542 240,00 грн. попередньої оплати, 242 251,40 грн. процентів за користування грошовими коштами та 197 758,83 грн. пені.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 28775,46 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» (вул. Промислова, буд.1, м.Жашків, Черкаська область, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Роднічок" (вул. І Франка, 13 А, с. Миколаївське, Вітовський район, Миколаївська область, ) 1 542 240грн. попередньої оплати, 209293,94 грн. процентів за користування грошовими коштами, 166829,52 грн. пені та 28775,46 грн. витрат за сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області.

Повне судове рішення складено 12.12.2017.

Суддя О.І.Кучеренко