ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 910/5016/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Міністерства оборони України
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 21.03.2017 Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017
у справі№ 910/5016/14 Господарського суду міста Києва
за позовомДержавного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг"
доМіністерства оборони України;
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаЖитомирський військовий інститут імені С.П. Корольова;
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаДержавна казначейська служба України
простягнення 18572209,30 грн.,
за участю представників сторін: від позивача: не з`явилися, від відповідача: Кривошея Д.А., від третьої особи 1: Буданов О.П., від третьої особи 2: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Цюкало Ю.В.-головуючого, Босий В.П., Літвінової М.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 (у складі колегії суддів:Чорногуза М.Г.-головуючого, Рудченка С.Г., Мальченко А.О.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб: Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова Державного університету комунікацій, Державної казначейської служби України про стягнення 18572209,30 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Грейц К.В.-головуючого, Бакуліної С.В., Поляк О.І.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 910/5016/14 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Мандриченко О.В.-головуючого, Паламар П.І., Пригунова А.Б.) позов частково задоволено; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства Міністерства Оборони України "Білоцерківський військовий торг" 16344242,76 грн. боргу та 1827,00 грн. витрат з оплати судового збору; стягнуто з Міністерства оборони України у дохід Державного бюджету України 71253,00 грн. витрат з оплати судового збору; в іншій частині відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Корсакової Г. В.-головуючого, Хрипуна О.О., Власова Ю.Л.) рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/5016/14 частково скасовано; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства Міністерства Оборони України "Білоцерківський військовий торг" 16344242, 76 грн. основного боргу, 275250, 71 грн. інфляційних втрат, 1393066, 83 грн. 3% річних та 1827 грн. витрат з оплати судового збору"; в решті рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/5016/14 залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Корнілової Ж.О.-головуючого, Малетича М.М., Грека Б.М.) рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/5016/14 скасовано, а матеріали справи передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, оскільки судами не встановлено, чи дотримані вимоги Закону України "Про здійснення державних закупівель" станом на 01.01.2011 (із змінами, внесеними Законом від 23.12.2010 № 2856-VI) щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України, чи направлено Міністерству оборони України вказані акти наданих послуг?Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від основного боргу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/5016/14 (суддя Ярмак О.М.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г.-головуючого, Андрієнка В.В., Пашкіної С.А.) частково задоволено позов; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" 16344242,76 грн. боргу та 1827 грн. витрат з оплати судового збору; стягнуто з Міністерства оборони України у дохід Державного бюджету України 71253 грн. судового збору. В решті частини позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що фактичні обставини справи свідчать про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин з договору про надання послуг, який укладений ними у простій письмовій формі шляхом обміну листами відповідно до положень ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, а саме: договір з надання послуг з організації харчування особового складу військових частин НОМЕР_1 (м. Біла Церква), НОМЕР_2 (с. Дівички), НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , у тому числі: управління в/ч НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 1-й підрозділ, командний пункт, 9-й підрозділ, КПС-1, 11-й підрозділ, 5-й підрозділ, 10-й підрозділ, КПС-2, 12-й підрозділ, НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , -Л436, АЗ 177, АЗ 193, НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , Житомирський військовий інститут радіоелектроніки, НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , НОМЕР_34 , НОМЕР_35 , НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 і послуг з годування тварин у період з 01.01.2011 до 31.03.2011.
Укладення договору у простій письмовій формі шляхом обміну листами не суперечить Закону України "Про здійснення державних закупівель", що був чинний у період виникнення та виконання спірних правовідносиню
Вимоги про стягнення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню, оскільки протягом заявленого періоду прострочення боржника не існувало.
Постанову мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції погодився із висновком судом першої інстанції про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин з договору про надання послуг, який укладений у простій письмовій формі шляхом обміну листами відповідно до положень ч. 1 ст. 181 ГК України, що не суперечить Закону України "Про здійснення державних закупівель". Сторонами не встановлено строк оплати за укладеним договором, прострочення виникло з моменту звернення позивача до позивача з даним позовом.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки прострочення боржника за укладеним договором у спрощений спосіб не існувало.
Не погоджуючись з вказаними рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/5016/14, Міністерство оборони України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/5016/14 скасувати, і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що між Міністерством оборони України (замовник) та Державним підприємством Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" (виконавець) 12.01.2007 та 13.04.2007 укладено договори відповідно № 251/4/2/07/4 про закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин НОМЕР_1 (м. Біла церква), НОМЕР_2 (с. Дівички) за кошти Державного бюджету України та № 251/4/2/07/12 про закупівлю послуг з харчування особового складу військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 у тому числі: управління в/ч НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 1-й підрозділ, командний пункт, 9-й підрозділ, КПС-1, 11-й підрозділ, 5-й підрозділ, 10-й підрозділ, КПС-2, 12-й підрозділ, НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , -Л436, АЗ 177, АЗ 193, НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , Житомирський військовий інститут радіоелектроніки, НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , НОМЕР_34 , НОМЕР_35 , НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 і годування тварин за кошти Державного бюджету України, за умовами яких виконавець зобов`язується надати послуги з харчування особового складу військових частин, визначених сторонами, в стаціонарних та польових умовах, а також військових частин (закладів), що прикріплені на продовольче забезпечення згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами харчування та вимогами чинного законодавства (п. 1.1 договорів); замовник зобов`язується приймати послуги через представників замовника, які діють на підставі довіреності Міністерства оборони України, та здійснювати оплату наданих виконавцем послуг у кількості, строки та за цінами згідно з положеннями цього договору відповідно до специфікації (п. 1.2 договорів); порядок надання послуг визначає представник замовника, відповідно до свого внутрішнього розпорядку та специфіки завдань, які він виконує (п. 2.5 договору від 12.01.2007, 2.4 договору від 13.04.2007); кількість та якість наданих послуг оформлюються актом, який складається уповноваженими особами виконавця та представника замовника щоденно у трьох примірниках:перший примірник-замовнику, другий-представнику замовника, третій-виконавцю (п. 3.2 договорів); порядок розрахунку за договором - оплата фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг протягом 10-ти діб з дня надходження до замовника належним чином оформлених зведених актів прийому наданих послуг та рахунків фактур (п. 4.5 договорів); договір діє з дати набрання ним чинності до 31.12.2007 (п. 11.1 договору від 12.01.2007, п. 12.1 договору від 13.04.2007).
Внаслідок укладення сторонами численних додаткових угод строк дії вказаних договорів продовжено до 31.12.2010.
Листом від 16.12.2010 № 286/5/1052 Департаментом державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повідомлено Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг", що для забезпечення харчування військовослужбовців у період проведення закупівлі цих послуг на 2011 рік і на виконання протокольного доручення Прем`єр-міністра України проводиться відповідна робота у зв`язку з чим позивачеві запропоновано письмово підтвердити можливості свого підприємства забезпечити надання послуг з харчування особового складу військ з 01.01.2011.
У відповідь на вказаний лист позивачем листом від 28.12.2010 № 1651 підтверджено свою можливість надання послуг з харчування у запитуваний період на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007.
Виконуючи вказану домовленість, позивачем у період з 01.01.2011 по 16.02.2011 надано послуги з харчування особового складу військових частин, зазначених у договорах № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007, які (послуги) прийнято командирами військових частин Міністерства оборони України шляхом підписання актів виконаних робіт на загальну суму 16344242,76 грн.
Зазначаючи про те, що послуги за період з 01.01.2011 по 16.02.2011 надано на підставі договору, укладеного з відповідачем шляхом обміну листами, на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007, прийнято уповноваженими особами Міністерства оборони України шляхом підписання відповідних актів приймання послуг, втім не оплачено останнім, Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги, нарахованих на неї інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 18572209,30 грн., вимоги якого обґрунтовані, зокрема, приписами ст. ст. 207, 526, 530, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною
Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції Закону № 2899-17 від 11.01.2011) дозволено у 2011 році замовникам для безперервного забезпечення харчування особового складу Збройних Сил України, а також учнів (студентів) навчальних закладів та дітей, харчування яких здійснюється за рахунок державних коштів, укладати договори про закупівлю послуг з харчування із суб`єктами господарювання - переможцями процедури закупівлі у 2009 - 2010 роках в межах відповідних бюджетних призначень, із строком їх дії до 31 березня 2011 року.
Правовідносини між сторонами у попередній рік врегульовані у подібний спосіб - постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1414 "Про заходи щодо організації бюджетного процесу у 2010 році" відповідно до якої Міністерству оборони України для забезпечення безперервності процесу харчування особового складу Збройних Сил України надано право укладати із суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі у 2007-2009 роках додаткові угоди щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України.
Таке державне регулювання надання послуг з харчування особового складу Збройних Сил України зумовлене їх специфічним характером, зміст якого полягає у необхідності забезпечення безперервного надання цих послуг.
Судами встановлено, що листом від 16.12.2010 № 286/5/1052 тимчасовим виконуючим обов`язки директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковника Браславського І.Л. позивачеві доведено, що для забезпечення харчування військовослужбовців у період проведення закупівлі цих послуг на 2011 рік, за протокольним дорученням Прем`єр-міністра України, проводиться відповідна робота у зв`язку з чим позивачеві запропоновано письмово підтвердити можливості свого підприємства забезпечити надання послуг з харчування особового складу військ з 01.01.2011.
У відповідь на вказаний лист позивачем листом від 28.12.2010 №1651 повідомлено про можливість надання послуг з харчування у запитуваний період, на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007.
На підставі зазначеного листування між сторонами позивачем надано, а командирами військових частин прийнято послуги з харчування особового складу у період з 01.01.2011 по 16.02.2011 на загальну суму 16344242,76 грн., що підтверджується відповідними належно оформленими двохсторонніми актами виконаних робіт.
З метою виконання зазначених законодавчих приписів щодо безперервного забезпечення харчування особового складу Збройних Сил України, окремим дорученням Міністра оборони України Єжеля М.Б. від 08.02.2011 заступнику Міністра оборони України Кушніру І.М. та тво директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковнику Браславському І.Л. доручено укласти договори на закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин (закладів) із суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі у 2009-2010 роках.
Судами не виконано вказівки суду Вищого господарського суду України, зазначені у постанові від 22.11.2016 у справі № 910/5016/14.
Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.
Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення;
3) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції;
4) скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі чи залишити позов без розгляду повністю або частково;
5) змінити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції;
Таким чином рішення та постанова підлягають скасуванню, які прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення у справі, а справа № 910/5016/14 підлягає передачі на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, прав та обов`язків сторін, і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір.
Відповідно до частини 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду.
Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/5016/14 Господарського суду міста Києва частково задовольнити.
Рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/5016/14 Господарського суду міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.