ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 911/3111/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ал-Пластик», м.Одеса

до Дочірнього підприємства «Рітейл центр», м.Ірпінь Київської області

про стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 11.09.2017);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 16.05.2017)

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ал-Пластик» (далі позивач, ТОВ «Ал-Пластик») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Дочірнього підприємства «Рітейл центр» (далі відповідач ДП «Рітейл центр») про стягнення з останнього 113 294,11грн, з яких:93 709,95грн основний борг, 15 751,16грн втрати від інфляції, 3 834,00грн 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 699,44грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 549, 625, 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вказує на порушення відповідачем умов договору №РЦ020012 від 22.01.2014 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 20.10.2017 порушено провадження у справі та у порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобовязано сторін надати суду документи, необхідні для вирішення спору.

На підставі ст. 77 ГПК України, у судовому розгляді оголошувалась перерва. Черговий розгляд призначений на 04.12.2017.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.102-103).

Представник відповідача проти позову заперечував, про що зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с.83-85) та уточненнях до відзиву (а.с.127, 142, 157), зокрема, вказав, що у відповідача не настав обовязок виконання зобовязання за договором №РЦ020012 від 22.01.2014, оскільки у ДП «Рітейл центр» наявна у залишку частина поставленого товару. Вважає, що не є таким, що прострочив зобовязання, а тому просить суд відмовити в частині стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції, а в частині стягнення основноїзаборгованості зменшити борг на суму залишку товару.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

22.01.2014 між ДП «Рітейл центр» (покупець) та ТОВ «Ал-Пластик» (постачальник) укладено договір №РЦ020012 (далі Договір, а.с.13-18), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними у накладній, та які не можуть перевищувати цін зазначених у специфікації.

Пунктом 7.1 Договору, передбачено, зокрема, що покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладній.

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника, після його реалізації, кожні 35 днів (п. 7.10 Договору).

Даний Договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 (п. 10.1 Договору).

Так, на виконання умов даного Договору, постачальником було поставлено товар, на загальну суму 94 135,80грн, що підтверджується видатковими накладними: №12 від 05.10.2016; №91 від 25.07.2017; №16 від 06.07.2016; №47 від 08.06.2016; №34 від 11.03.2016; №6 від 01.03.2016; №70 від 17.12.2015; №5 від 02.11.2015; №4 від 02.11.2015; №44 від 14.10.2015; №3 від 02.11.2015 (а.с.19-29) та відповідними податковими накладними (а.с.30-45), а покупцем прийнято зазначений товар.

Крім того, як зазначає ТОВ «Ал-Пластик» у позовних вимогах на момент звернення із даним позовом до суду, у ДП «Рітейл центр» наявна заборгованість у розмірі 93 709,95грн. Доказів оплати наявної у відповідача заборгованості, до прийняття рішення у справі, останнім суду надано не було.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 18.07.2017 було направлено відповідачу претензію про стягнення заборгованості за Договором у розмірі 115 985,00грн, з яких: сума основної заборгованості 93 709,95грн, 1 502,00грн 3% річних, 13 424,93грн пеня, 7 347,92грн втрати від інфляції. Вказана претензія була отримана відповідачем 31.07.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.47). Разом з цим, відповіді на зазначену претензію суду сторонами надано не було.

Ураховуючи, що відповідач у добровільному порядку зазначену заборгованість не оплатив, зазначене і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічне положення стосовно договору поставки міститься у ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 2 ст. 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Аналізуючи зазначені приписи закону, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки з елементами договору комісії в частині розрахунків за поставлений товар, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься у ст. 193 ГК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання, що підтверджується відповідними видатковими (а.с.19-29) та податковими накладними (а.с.30-45) та не заперечується відповідачем.

Водночас, як зазначалось вище, у п. 7.10 Договору встановлено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника, після його реалізації, кожні 35 днів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено інвентаризацію у ДП «Рітейл центр» (а.с.128-139, 143-144) щодо наявності у останнього залишків нереалізованого, поставленого позивачем, товару.

Відповідно до інвентаризаційних описів: № від 16.11.2017, №, № від 17.11.2017 у відповідача наявні у залишку, зокрема, такі товари:

ТоварШтрих-кодКількість (шт.)На загальну суму
ОСОБА_3 35л1635 шт619,50грн
ОСОБА_3 50л1702 шт268,48грн
ОСОБА_3 70л1875 шт975,67грн
Контейнер харчовий7673 шт169,87грн
Контейнер харчовий7741 шт99,35грн
Контейнер харчовий7812 шт206,46грн
Кошик для білизни9894 шт551,00грн
Табурет ОСОБА_03783 шт313,44грн
Контейнер харчовий 7123 шт27,69грн
Контейнер харчовий 7292 шт25,81грн
Контейнер харчовий7434 шт85,41грн

Отже, у позивача у наявний у залишку товар на загальну суму 3 894,41грн. Інші товари зазначені у інвентаризаційних описах суд до уваги не приймає, оскільки вони не були поставлені позивачем згідно із видатковими накладними (а.с.19-29), на підставі яких у відповідача виникла заборгованість у даній справі.

Разом з цим, ураховуючи, те, що відповідачем надано докази залишку товару лише на суму 3 894,41грн, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 89 815,54 (93 709,95 - 3 894,41 = 89 815,54).

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 834,00грн та інфляційні втрати у розмірі 15 751,16грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, у п. 7.10 Договору встановлено, що оплата за товар здійснюється, зокрема, після його реалізації, кожні 35 днів. Проте, доказів які б підтверджували дату здійснення реалізації товару на суму 89 815,54грн сторонами суду надано не було. Таким чином, посилання позивача на те, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат, починається через 35 днів після дати кожної поставки суд вважає помилковим.

Проте, згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 18.07.2017 позивачем було предявлено претензію до відповідача про сплату заборгованості у розмірі 115 985,00грн, з яких: сума основної заборгованості 93 709,95грн, 1 502,00грн 3% річних, 13 424,93грн пеня, 7 347,92грн втрати від інфляції. Проте, відповідач на вказану вимогу не відреагував, наявну у нього заборгованість не сплатив, доказів протилежного суду не надав, а тому, з урахуванням ст. 530 ЦК України, є таким, що прострочив зобовязання починаючи з 26.07.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.6-7), вважає його помилковим, оскільки позивачем неправильно визначено період виникнення зобовязання.

Таким чином, правильним є наступний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 26.07.2017 по 10.10.2017:

3% річних: 89 815,54 (сума заборгованості)*3% (проценти річних):100:365*77 (кількість днів прострочення) = 568,42грн.

інфляційні втрати: 89 815,54 (сума заборгованості)*1,031 (сукупний індекс інфляції за вказаний період) - 89 815,54 = 2 784,28грн.

Ураховуючи викладене, загальна сума 3% річних та, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача складає 568,42грн та загальна сума інфляційних втрат - 2 784,28грн за період нарахування з 26.07.2017 по 10.10.2017.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., м.Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 16, кімната, 5, ідентифікаційний код 38734018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ал-Пластик» (65005, м.Одеса, вул. Бугаївська, буд. 35, ідентифікаційний код 37010082) 89 815,54грн (вісімдесят девять тисяч вісімсот п'ятнадцять грн. 54 коп) основного боргу, 568,42грн (пятсот шістдесят вісім грн. 42 коп) 3% річних, 2 784,28грн (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири грн. 28коп) інфляційних втрат, 1 394,53грн (одна тисячі триста девяносто чотири грн. 53 коп) судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.11.2017.