ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Справа № 910/6044/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "F & C Realty"
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 07.06.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 03.10.2017
у справі№910/6044/17 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "F & C Realty"
до1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Локо"
провизнання договору недійсним
за участю представників сторін
від позивача:Мороз Ю.А., Лабунська М.П.
від відповідача-1:Косик С.І.
від відповідача-2:Біла Я.Т.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "F & C Realty" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Локо" про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 10.02.2017 за реєстровим №195.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 (суддя Ващенко Т.М.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 (колегія суддів у складі: Дідиченко М.А., Руденко М.А., Смірнової Л.Г.), у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Приватне акціонерне товариство "F & C Realty" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

ПАТ "F & C Realty" також 12.12.2017 подало додаткові пояснення до касаційної скарги щодо прийняття оскаржуваних судових рішень у справі з порушенням норм процесуального права щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у своєму відзиві проти вимог касаційної скарги заперечило, посилаючись на їх безпідставність.

У судовому засіданні 14.12.2017 представник ПАТ "F & C Realty" заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Порадившись, колегія суддів відхилила вказане клопотання через його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 №1153 затверджено ліквідаційну масу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та в порядку ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" розпочато підготовку до реалізації та реалізацію майна вказаного товариства шляхом відкритих торгів (аукціону).

18.01.2017 відбулися електронні торги №UA-EA-2016-12-19-000050 з продажу активів АТ "Банк "Фінанси та Кредит", а саме прав вимоги за договором про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005, договором про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 включно із правами вимоги за договорами застави, іпотеки, поруки, укладеними для забезпечення виконання зазначених кредитних договорів. Переможцем електронних торгів визнано ТОВ "Фінансова компанія "Локо".

За результатами вказаних електронних торгів між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (первісний кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Локо" (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В. 10.02.2017 за реєстровим номером №195 (далі - Договір).

За умовами Договору первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до Договору, за договором про кредитну лінію у формі овердрафту, договором про відновлювану кредитну лінію, договором іпотеки, договором застави товарів в обороті, договором поруки згідно з реєстром у додатку №1 до Договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (п. 1 Договору).

Новий кредитор у день укладення Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов'язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку №1 до Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов'язань, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів (п. 2 Договору).

Первісний кредитор та новий кредитор зобов'язані повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним основним договором. Сторони погоджуються, що, відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України, новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв'язку із неповідомленням або несвоєчасним/неналежним повідомленням боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами на підставі цього договору, у зв'язку із чим виконання боржниками зобов'язань за основними договорами на користь банку, у тому числі надходження на користь банку грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань за основними договорами, до моменту повідомлення відповідного із боржників про відступлення прав вимоги на підставі цього договору вважається належним виконанням відповідним із боржників зобов'язань за основними договорами. Новий кредитор також погоджується, що банк не відповідає перед новим кредитором, якщо одержані новим кредитором від боржників суми за основними договорами будуть меншими від сум, які очікував отримати від боржників новий кредитор при укладенні цього договору, в тому числі меншими від сум, зазначених у додатку №1 до Договору, або сплачених новим кредитором банку за Договором (п. 3 Договору).

Відповідно до додатку №1 до Договору банком відступлено новому кредитору, зокрема, право вимоги до позивача за договорами про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 і №639v-01-07 від 27.03.2007, укладеними між ПАТ "F & C Realty" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", додатковими угодами до них.

Повідомленнями про відступлення права вимоги №58 від 13.02.2017 та №3-243400/962 від 15.02.2017 відповідачі сповістили ПАТ "F & C Realty" про відступлення права вимоги, зокрема, за вказаними кредитними договорами.

ПАТ "F & C Realty" звернулось до господарського суду з позовом у даній справі про визнання недійсним Договору, посилаючись на передання за цим правочином неіснуючої вимоги до боржника, оскільки 25.01.2017-01.02.2017 було погашено заборгованість за договором про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 і кредитне зобов'язання припинилось, а також на порушення вимог п.п. 8.2 Договорів про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 і №639v-01-07 від 27.03.2007 шляхом розголошення конфіденційних відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зокрема, ст. 512 ЦК України передбачає заміну кредитора у зобов'язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст.ст. 514, 516, 518 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Тобто у зв'язку з укладенням правочину про відступлення права вимоги по суті відбувається відчуження майнових прав первісного кредитора на користь нового кредитора.

При цьому Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у ч. 6 ст. 51 передбачає реалізацію майна (активів) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні), що може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Згідно з наведеним у ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначенням відкриті торги - це спосіб продажу майна (активів), за якого переможцем (покупцем) стає учасник, що відповідає конкурсним умовам, запропонував за майно (активи) найвищу ціну та взяв на себе виконання конкурсних зобов'язань, а для об'єктів цивільних прав, обмежених в обороті, - також може мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та має відповідні ліцензії і дозволи.

При цьому у силу ч. 1 ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Однак Закон України "Про банки і банківську діяльність" у ч. 3 ст. 61 і ч. 6 ст. 62 передбачає, що банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Банк має право розкривати інформацію, що містить банківську таємницю, особі (в тому числі яка уповноважена діяти від імені держави), на користь якої відчужуються активи та зобов'язання банку при виконанні заходів, передбачених програмою фінансового оздоровлення банку, або під час здійснення процедури ліквідації.

З встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вбачається, що спірний Договір укладений між відповідачами у справі саме на підставі відкритих торгів (аукціону) проведеного 18.01.2017 в межах реалізації майна ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" під час його ліквідації відповідно до ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили доводи позивача щодо порушення під час укладення Договору вимог п.п. 8.2 Договорів про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 і №639v-01-07 від 27.03.2007 шляхом розголошення конфіденційних відомостей, адже такі дії ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідають положенням наведених норм Закону України "Про банки і банківську діяльність".

При цьому у п. 9 Договору сторони передбачили, що новий кредитор зобов'язується не розголошувати інформацію, яка становить банківську таємницю або персональні дані, які були отримані новим кредитором на виконання або у зв'язку з виконанням цього Договору, крім випадків, коли необхідність такого розголошення прямо встановлена чинним законодавством.

Разом з тим, доводи позивача щодо відчуження за спірним Договором неіснуючої вимоги до нього засновані на посиланні на обставини погашення ним заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 вже після проведення вказаного аукціону, на якому було відчужено відповідну вимогу, на підставі платіжних доручень від 25.01.2017, 30.01.2017, 01.02.2017.

Більш того, дослідивши додані до позовної заяви платіжні доручення №63 від 25.01.2017 на суму 28803,37 грн., №65 від 25.01.2017 на суму 76997,42 грн., №66 від 25.01.2017 на суму 88391,71 грн., №67 від 25.01.2017 на суму 19261,29 грн., №330 від 30.01.2017 на суму 1986341,65 грн., №331 від 30.01.2017 на суму 72876,27 грн., №332 від 30.01.2017 на суму 177,20 грн., №340 від 01.02.2017 на суму 558,37 грн., суд апеляційної інстанції встановив, що вони свідчать про погашення позивачем заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 на суму 2273407,28 грн., тоді як заборгованість за вказаним кредитним договором становила загалом 2313471,84 грн.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним Договору з наведеної підстави, адже позивач не надав беззаперечних доказів щодо відсутності у нього зобов'язання за договором про невідновлювальну кредитну лінію №966-01-05 від 25.05.2005 на момент відчуження права вимоги за цим кредитним договором та укладення спірного Договору.

Отже, звертаючись з касаційною скаргою, позивач не довів порушення або неправильне застосування судами певних норм матеріального чи процесуального права щодо обставин, встановлених ними під час розгляду справи. Доводи скаржника по суті зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції наданих сторонами доказів та встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, що не входить до визначених ст. 1117 ГПК України меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів дійшла висновку, що судами в порядку ст.ст. 43, 84, 101, 105 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, враховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "F & C Realty" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №910/6044/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді О.Євсіков

О.Попікова