ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 Справа №917/1794/17

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнухинський край",

вул. Центральна, 2-Б, с. Галяве, Чорнухинський район, Полтавська область, 37130

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Перемога",

вул. Миру, 2/1, с. Гиряві Ісківці, Лохвицький район, Полтавська область, 37223

про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки та заборону здійснювати будь-які дії щодо користування та володіння земельною ділянкою площею 40,3474 га, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорнухинський край" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Перемога" про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 40,3474 га, кадастровий №:00:001:0834, яка знаходиться на території Свиридівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та заборону здійснювати будь-які дії щодо користування та володіння даною земельною ділянкою, посилаючись на самовільне зайняття частини земельної ділянки, якою користується позивач.

Ухвалою суду від 01.11.2017 порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 20.11.2017.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

20.11.2017 позивачем надано для приєднання до матеріалів справи акт приймання-передачі земельної ділянки, розрахунок суборендної плати та ін. платежів за договором, копію основного договору оренди, схему земельної ділянки, кадастровий план, акт визначення меж, витяг з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна та витяг з ДЗК (а.с. 37-54).

В судовому засіданні 07.12.2017 представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Відповідача відзив на позов не надав, уповноважений представник в судовому засіданні 07.12.2017 проти вимог заперечив, посилаючись на відсутність доказів використання відповідачем земельної ділянки площею 40,3474 га, кадастровий №:00:001:0834.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що між гр. ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чорнухинський край" (позивач) 23.02.2016 було укладено договір суборенди (а.с. 11-16) земельної ділянки площею 40,3474 га кадастровий номер :00:001:0834, що знаходиться на території Свиридівської сільради Лохвицького району Полтавської області. Речове право суборенди зареєстровано 27.02.2016 на строк до 2063 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що в ході здійснення обробітку вказаної ділянки ним було встановлено, що її частина протиправно використовується та обробляється ТОВ "Агро перемога", тобто відповідачем.

15.09.2017 на адресу ТОВ "Агро перемога" було направлено пертензію№53 (а.с. 18-19) з вимогою звільнити самовільну зайняту частину земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0834, що знаходиться на території Свиридівської сільради Лохвицького району Полтавської області.

На що було надано відповідь, про те що відповідач не здійснює обробітку земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0834, площею 40,3474 га (а.с. 22).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Норми статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Як визначено статтею 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивач не довів порушення відповідачем своїх прав і охоронюваних законом інтересів, не надав жодних доказів, що б підтверджували використання чи обробляння відповідачем земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0834, площею 40,3474 га.

Відтак, вимоги позивача про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 40,3474 га, кадастровий №:00:001:0834, яка знаходиться на території Свиридівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та заборону здійснювати будь-які дії щодо користування та володіння даною земельною ділянкою, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.