ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.12.2017 Справа № 904/8687/17

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший дім", м. Одеса

до Приватного підприємства "Промтехсервіс", м. Дніпро

про стягнення 47139грн.77коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. №ОД13102017/1 від 13.10.2017р.

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший дім" звернулось до Приватного підприємства "Промтехсервіс" з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 47139грн.77коп.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням договору про постачання матеріалів будівельного призначення №ОД0317/01 від 13.03.2017р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р. порушено провадження у справі. Судові засідання призначались на 18.10.2017р., 07.11.2017р., 22.11.2017р. та 06.12.2017р.

22.11.2017р. позивач надав на адресу суду письмові пояснення у яких зазначає, що штраф у розмірі 2569грн.60коп. ним нараховується на підставі ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України відповідно до якої учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2017р. продовжено розгляд справи на 15 днів до 14.12.2017р.

06.12.2017р. позивач надав на адресу суду письмові пояснення у яких зазначає, що грошові кошти у розмірі 47139грн.77коп., які позивач просить стягнути з відповідача, складаються з: суми основного боргу у розмірі 40258грн.50коп., пені у розмірі 2788грн.55коп., інфляційної складової у розмірі 1523грн.00коп. та штрафу у розмірі 2569грн.60коп.

У звязку з невиконанням сторонами вимог суду, викладених в ухвалах господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р., 18.10.2017р., 07.11.2017р., 22.11.2017р. та незявленням у судові засідання, розгляд справи відкладався.

Відповідачу у справі вказані ухвали суду були направлені в установленому порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, який наявний в матеріалах справи.

Ухвали суду від 02.10.2017р. та 18.10.2017р. були повернуті до господарського суду Дніпропетровської області з посиланням органу поштового зв`язку на закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Ухвали суду від 07.11.2017р. та 22.11.2017р. станом на 06.12.2017р. підприємством звязку на адресу суду не повернуто.

Як вбачається з витягу з офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", ухвала суду від 07.11.2017р. була 17.11.2017р. вручена адресату особисто.

За змістом першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на вимоги частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи судом.

На день розгляду справи у судовому засіданні від 06.12.2017р. будь-яких письмових заяв та клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що від відповідача повідомлення щодо неможливості участі у судовому засіданні 06.12.2017р. до господарського суду Дніпропетровської області не надходило, відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

13.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший дім" (далі - постачальник) та Приватного підприємства "Промтехсервіс" (далі - покупець) був підписаний договір про постачання матеріалів будівельного призначення №ОД0317/01 (далі - договір). Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору у відповідності до умов останнього постачальник, на підставі замовлення покупця, зобов`язується передати у власність покупця матеріали будівельного призначення (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Назва, асортимент, кількість та ціна товарів визначається в рахунках-фактурах, що надані постачальником та являють собою невід'ємну частину даного договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній постачальника.

Відповідно до пункту 2.4 договору прийняття товару покупцем згідно п. 4.8 даного договору означає повну згоду покупця з цінами, кількістю, асортиментом, умовами поставки та оплати товару, згідно даного договору.

Згідно з пунктом 3.3 договору покупець оплачує поставлену партію товару не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати поставки, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що ціни, зазначені в накладних на партію товару, є погодженими між сторонами й не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

Пунктом 5.2 договору визначено, що при порушенні покупцем терміну оплати товару, визначеного в п. 3.3 даного договору, покупець на першу вимогу постачальника повинен сплатити постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який платиться пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу та сплатити всю суму боргу.

Відповідно до пункту 8.5 договору даний договір набирає сили з дня його підписання сторонами і діє до 22.03.2017р.

Так, в рахунку-фактурі №ПД-0000430 від 06.03.2017р. було визначено детальну інформацію про кількісні та якісні характеристики товару, а також його вартість.

На виконання умов договору поставки постачальник здійснив на адресу покупця поставку товару на загальну суму 25696грн.08коп., що підтверджується видатковою накладною №ПД-0000430/01 від 14.03.2017р., підписаною та скріпленою печатками сторін без зауважень та заперечень до неї.

З урахуванням положень пункту 3.3 договору, товар, поставлений за видатковою накладною №ПД-0000430/01 від 14.03.2017р., відповідач був зобов'язаний оплатити в строк до 21.03.2017р. (включно).

Відповідач розрахунків за поставлений товар не виконав, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду (25.09.2017р.) за ним обліковується кредиторська заборгованість перед позивачем в розмірі 25696грн.08коп.

З метою досудового врегулювання спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший дім" направило на адресу Приватного підприємства "Промтехсервіс" вимогу №1 від 22.05.2017р., яка була повернена на адресу позивача з відміткою органу поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Докази належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав підстав для ухилення від виконання обов'язку з оплати суми боргу в розмірі 25696грн.08коп.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає сума основного боргу в розмірі 25696грн.08коп.

Як вбачається з матеріалів справи, у суму 47139грн.77коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, увійшли: сума основного боргу у розмірі 25696грн.08коп., пеня у розмірі 2788грн.55коп., інфляційна складова у розмірі 1523грн.00коп., штраф у розмірі 2569грн.60коп. та курсова різниця у розмірі 14562грн.42коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача курсової різниці у розмірі 14562грн.42коп. суд зазначає наступне.

У позові позивач обґрунтовує вимоги щодо стягнення з відповідача курсової різниці у розмірі 14562грн.42коп. нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, якими регулюється питання щодо відшкодування збитків.

Відповідно до частини другої ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Приписами ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

1. Вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором майно позивача було втрачено, пошкоджено або знищено.

2. Додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

Позивачем не доведено факту несення ним додаткових витрат внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

3. Неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача курсову різницю в розмірі 14562грн.42коп.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зобов'язання за договором №ОД0317/01 від 13.03.2017р. виражене у грошовій одиниці України - гривні. Нормами договору не визначено грошовий еквівалент вартості поставленого товару в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.1 договору назва, асортимент, кількість та ціна товарів визначається в рахунках-фактурах, що надані постачальником та являють собою невід'ємну частину даного договору.

У видатковій накладній №ПД-0000430/01 від 14.03.2017р. встановлено, що вартість поставленого позивачем товару становить 25696грн.08коп.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що ціни, зазначені в накладних на партію товару, є погодженими між сторонами й не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

4. Матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Разом з тим, відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань допускається лише якщо такі наслідки передбачені законом або договором.

В даному випадку відшкодування моральної шкоди за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань не передбачено ані законом, ані договором.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача курсової різниці у розмірі 14562грн.42коп.

Посилаючись на ст. 230 Господарського кодексу України позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 2569грн.60коп.

Положеннями статті 231 Господарського кодексу України визначено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З урахуванням приписів статті 549 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й штрафу, але лише у випадку, якщо його стягнення передбачене договором або актами законодавства.

У даному випадку закон не встановлює чіткого розміру штрафних санкцій, які мають бути стягнуті з боржника за порушення зобов'язання за договором.

Договором сплата штрафу за порушення сторонами положень останнього не передбачена.

Внаслідок цього суд відмовляє позивачу у частині позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2569грн.60коп.

Крім того, позивач на підставі пункту 5.2 договору та з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 22.03.2017р. по 23.08.2017р. в розмірі 2788грн.55коп.

За результатами зробленого судом розрахунку сума пені через несплату суми боргу становила суму в більшому розмірі ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 2788грн.55коп.

Також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 1523грн.00коп. за загальний період з березня 2017р. по липень 2017р.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Тобто інфляційні нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

З урахуванням положень пункту 3.3 договору, товар, поставлений за видатковою накладною №ПД-0000430/01 від 14.03.2017р., відповідач був зобов'язаний оплатити в строк до 21.03.2017р. (включно).

В даному випадку місяцем, у якому мав бути здійснений платіж є березень 2017р.

Враховуючи передбачений законом порядок нарахування інфляційної складової, індекс інфляції повинен нараховуватись з квітня 2017р.

За результатом зробленого судом розрахунку інфляційної складової за загальний період з 01.04.2017р. по 31.07.2017р. становить 1041грн.92коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення суми інфляційної складової в розмірі 481грн.08коп. слід відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а саме пропорційно задоволених судом вимог.

Керуючись нормами Цивільного Кодексу України, Господарського кодексу України, статтями 1, 2, 4, 4і, 42, 43, 44, 45, 46, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший дім" м. Одеса до Приватного підприємства "Промтехсервіс" м. Дніпро про стягнення 47139грн.77коп. -задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Промтехсервіс" (; Місцезнаходження: 49017, м. Дніпро, вул. Кам`янська, 36) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший дім" (; Місцезнаходження: 65125, м. Одеса, вул. Осіпова, 10) суму основного боргу в розмірі 25696грн.08коп., пеню в розмірі 2788грн.55коп., інфляційну складову в розмірі 1041грн.92коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1002грн.18коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 06.12.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 11.12.2017р.

Суддя ОСОБА_2