РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/17028/17

За позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ"БАНК"ТРАСТ" Кухарєва Володимира Валентиновича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНЛАЙН"

про визнання нікчемного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Дейнека В.В. (ордер серія КВ №241447 від 20.10.2017)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 06.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство Банк "Траст" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "ТРАСТ" Кухарєва Володимира Валентиновича (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНЛАЙН" (далі - відповідач) про визнання нікчемного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17028/17, розгляд справи призначено на 18.10.2017 року.

18.10.2017 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва була подана заява для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання призначене 18.10.2017 з'явився представник позивача.

В судове засідання, призначене 18.10.2017 представник відповідача не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 розгляд справи відкладено на 01.11.2017.

01.11.2017 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та відзив на позовну заяву

В судове засідання, призначене на 01.11.2017 з'явилися представники сторін. В судовому засіданні оголошено перерву до 15.11.2017.

13.11.2017 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

14.11.2017 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

15.11.2017 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва була подана заява про оголошення перерви у розгляді справи.

15.11.2017 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва був поданийписьмовий відзив на позов.

В судове засідання призначене 15.11.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення по справі, подав клопотання про оголошення перерви в засіданні та про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

В судове засідання, призначене 15.11.2017 представник відповідача не з'явився, проте через канцелярію суду 14.11.2017 подав клопотання про відкладення розгляду справи.

З метою недопущення порушення процесуальних прав сторін на участь у судовому засіданні, повного та всебічного з'ясування обставин справи суд відклав розгляд справи на 06.12.2017.

06.12.2017 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва були подані письмові пояснення.

У судове засідання 06.12.2017 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 06.12.2017 з'явився, надав суду свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року № 559-рш, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 3085 від 30.12.2016р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ БАНК «ТРАСТ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Ліквідація запроваджена з 30 грудня 2016р. до 29 грудня 2018 включно, та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ БАНК «ТРАСТ» Кухарева В. В.

Позивач зазначає, що виконуючи обов'язки по збереженню активів банку, в ході перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, у відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Рішення ФГВФО № 826 від 26.05.2016 «Про затвердження Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», було виявлено ознаки нікчемності, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систем гарантування вкладів фізичних осіб», щодо договору про надання інформаційно-консультаційних послуг із залученням клієнтів № 01022016 від 01.02.2016, який укладено між ПАТ «БАНК ТРАСТ» (Замовник) та ТОВ «ФІНЛАЙН» (Виконавець).

Позивачем, на підставі положень п. 4 ст. 37, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Рішення ФГВФО № 826 від 26.05.2016, наказом Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «БАНК «ТРАС» Кахарева В.В. № 143-ЛТ від 15.06.2017, було визнано нікчемним договір № 01022016 від 01.02.2016, укладений між ПАТ «БАНК ТРАСТ» та ТОВ «ФІНЛАЙН», так як, на думку позивача вказаний договір не відповідає вимогам, передбаченим в ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідач не надавались, так як у банку немає доказів їх імовірного існування на момент здійснення оплати в сумі 606 538,97 грн згідно з актами наданих послуг від 25.03.2016 від 15.04.2016, від 17.05.2016, від 07.06.2015, від 04.07.2016, а акт наданих послуг, за які банком було сплачено 60 603,84 грн в серпні 2016 року згідно з рахунком від 11.08.2016 - відсутній взагалі.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає про безпідставність тверджень позивача.

01.02.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 0102216 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець (відповідач) надає замовнику (позивач) інформаційно-консультаційні послуги щодо залучення клієнтів, що мають намір розмістити депозит у замовника, а замовник оплачує інформаційно-консультаційні послуги, надані виконавцем, на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 3.2., 3.4., 3.5. Договору замовник оплачує виконавцю послуги, вказані в п. 1.1. Договору, в розмірі, що залежить від об'єму (загальної суми) оформлених продуктів клієнтами у замовника за сприянням виконавця у звітному місяці (календарний місяць), та визначається згідно Додатку 1 до Договору.

Послуга по залученню клієнта вважається наданою після фактичного розміщення депозиту клієнтом у замовника.

Підставою для здійснення оплати наданих інформаційно-консультаційних послуг за цим Договором є факт розміщення клієнтом депозиту за окремо укладеним депозитним договором між заявником та клієнтом.

Крім того, пунктом 3.10 Договору визначено, що замовник оплачує надані інформаційно-консультаційні послуги протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами Договору Акта наданих інформаційно-консультаційних послуг через перерахування відповідної суми на рахунок виконавця, зазначений в Акті наданих інформаційно-консультаційних послуг.

В матеріалах справи наявні:

- Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг за лютий 2016 № 1 від 25.03.2016 на загальну суму 82 669,53 грн із переліком всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст»;

-Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг за березень 2016 № 2 від 15.04.2016 на загальну суму 117 576,09 грн із переліком всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст»;

- Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг за квітень 2016 № 3 від 17.05.2016 на загальну суму 93 196,96 грн із переліком всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст»;

- Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг за травень 2016 № 4 від 07.06.2016 на загальну суму 110 827,53 грн із переліком всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст»;

- Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг за червень 2016 № 5 від 04.07.2016 на загальну суму 141 665,02 грн із переліком всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст»;

- Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг за липень 2016 № 6 від 11.08.2016 на загальну суму 60 603,84 грн без переліку всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст».

Щодо відсутності переліку всіх фізичних осіб, які розмістили депозит в ПАТ «Банк «Траст» відповідач зазначає про те, що дані послуги були надані в інших періодах, проте неправильно обрахований розмір по деяких заявках, проте з матеріалів справи вбачається, що ці заявки були зазначені у попередніх Акт наданих інформаційно-консультаційних послуг.

Суд звертає увагу на те, що всі шість Актів наданих інформаційно-консультаційних послуг підписані обома сторонами Договору та скріплені фірмовими печатками банку та підприємства, що дає підстави вважати, що відповідачем дійсно були надані послуги за Договором, а позивачем було беззаперечно їх прийнято та оплачено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Як передбачено п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частинами 1, 2, 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Судом встановлено в ході розгляду спору, що Договір був виконаний сторонами належним чином, що унеможливлює посилання позивача на положення ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

При цьому, суду не було доведено належним чином порушення права і охоронюваного законом інтересу позивача, в розумінні ст. ст. 1, 33, 34 ГПК України, а позовні вимоги, зокрема, обраний позивачем спосіб захисту суперечить приписам чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, адже нікчемний правочин не може бути визнаний судом недійсним, а лише в передбачених законом випадках, такий договір визнається дійсним.

Вимога позивача застосування наслідків недійсності Договору є похідною від вимоги про визнання його недійсним, а у зв'язку із тим, що суд прийшов до висновку про відмову в позові в частині визнання Договору недійсним, позовні вимоги про застосування наслідків його недійсності також не підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги провизнання нікчемного договору недійсним та застосування наслідків його недійсностіне підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.12.2017

Суддя М.О. Лиськов