ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 грудня 2017 р. Справа № 918/715/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА-ХОЛОД"

до відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка"

про стягнення заборгованості в сумі 144 677,18 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА-ХОЛОД" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельного підприємства "Агропереробка" 144 677,18 грн. заборгованості за наданні послуги згідно договору на ремонт холодильного обладнання №3 від 01 лютого 2017 року, договору на монтаж холодильного обладнання для охолодження води №5 від 22 березня 2017 року та договору на монтаж холодильної камери №11 від 03 квітня 2017 року.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року порушено провадження у справі №918/715/17, розгляд справи призначено на 24 жовтня 2017 року.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено на 28 листопада 2017 року.

Ухвалою суду від 28 листопада 2017 року розгляд справи відкладено на 12 грудня 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав повністю. Просить позов задоволити.

Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Ухвалою суду від 28 листопада 2017 року явка повноважених представників сторін в судове засідання 12 грудня 2017 року обов'язковою не визнавалася, тому суд здійснює розгляд справи №918/715/17 за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. При цьому суд виходив з такого.

01 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Холод" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельним підприємством "Агропереробка" (замовник, відповідач) було укладено договір на ремонт холодильного обладнання № 3 (надалі договір №3) (арк.с. 12).

Згідно предмету вказаного договору, замовник доручає і оплачує, а виконавець приймає на себе послуги по ремонту холодильного обладнання замовника з використанням (або без використання) для цього запасних частин (пункт 1.1. договору №3). За пунктом 2.2. договору №3 послуги по ремонту надаються виконавцем на основі заявок замовника, наданих ним в усній формі за допомогою телефонного зв'язку, або в письмовій формі (довільній) по електронній пошті або факсу. Відповідно до пункту 3.1. договору №3 замовник здійснює оплату виконавцю за ремонт холодильного обладнання на підставі рахунків виконавця та актів виконаних робіт на протязі 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги на суму 2 407,50 грн. Вказане підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №РН-0000626 від 17 липня 2017 року на суму 1 197,50 грн., №РН-0000429 від 19 травня 2017 року на суму 1 210,00 грн., видатковою та податковою накладними (арк.с. 13-17).

Як передбачено пунктом 3.1. договору №3 замовник здійснює оплату виконавцю за ремонт холодильного обладнання на підставі рахунків виконавця та актів виконаних робіт на протязі 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку.

Доказів оплати за надані послуги згідно договору №3 відповідач суду не надав.

22 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Холод" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельним підприємством "Агропереробка" (замовник, відповідач) було укладено договір на монтаж холодильного обладнання для охолодження води №5 (надалі договір №5), згідно предмету якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по монтажу холодильного обладнання для охолодження води, згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (арк.с. 18).

Відповідно до пунктів 2.1.-2.2. договору №5 вартість даного договору складає 202 436,57 грн., в тому числі ПДВ 20%. Замовник здійснює передоплату виконавцю за монтаж холодильного обладнання в розмірі 70%, решта 30% - впродовж трьох днів після підписання акту приймання-передачі.

У матеріалах справи міститься акт здачі-прийняття (надання послуг) №РН-0000310 від 19 червня 2017 року, видаткова накладна №РН-0000310 від 19.06.2017 р. та податкова накладна, які підтверджують, що позивач за умовами договору №5 надав відповідачу послуги на суму 202 436,57 грн. (арк.с. 20-23).

В свою чергу відповідач частково розрахувався за надані послуги, що підтверджується платіжним дорученням №1370 від 10 квітня 2017 року на суму 140 000,00 грн. (арк.с. 24). Таким чином несплаченими згідно договору №5 залишилися 62 436,57 грн. Доказів оплати вказаної суми за надані послуги відповідач суду не надав.

03 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега-Холод" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельним підприємством "Агропереробка" (замовник, відповідач) було укладено договір на монтаж холодильної камери №11 (надалі договір №11), згідно предмету якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по монтажу холодильної камери, згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (арк.с. 25).

Згідно пунктів 2.1.-2.2. договору №11 вартість даного договору складає 62 870,00 грн., в тому числі ПДВ 20%. Замовник здійснює передоплату виконавцю за монтаж холодильного обладнання в розмірі 70%, решта 30% - впродовж трьох днів після підписання акту приймання-передачі.

Згідно наявного в матеріалах справи акту здачі-прийняття (надання послуг) №РН-0000352, видаткової накладної №РН-0000352 від 21.04.2017 р. та податкової накладної позивач за умовами договору №11 надав відповідачу послуги на суму 62 870,00 грн. (арк.с. 27-29). Доказів оплати вказаних послуг відповідачем суду не подано.

Отже, за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість за договором №3 в сумі 2407,50 грн., за договором №5 в сумі 62 436,57 грн., за договором №11 в сумі 62 870,00 грн., всього - 127 714,07 грн.

Згідно пункту 3.2. договору №3 неоплата замовником наданих послуг у вказаний в п. 3.1. даного договору термін, розглядається виконавцем як порушення умов даного договору та надає право виконавцю стягнути з замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За прострочення грошового зобов'язання згідно договору №3 позивач, керуючись п.3.2. договору нарахував відповідачу 179,17 грн. пені, та покликаючись на ст. 625 ЦК України - 37,77 грн. інфляційних втрат та 21,49 грн. 3% річних.

Відповідно до пункту 5.2. договору №5 за несвоєчасну оплату в терміни, передбачені п. 2.2., замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

З огляду на прострочення грошового зобов'язання за договором №5 позивач, керуючись п. 5.2. договору нарахував відповідачу 4 618,60 грн. пені, та покликаючись на ст. 625 ЦК України - 1 062,29 грн. інфляційних втрат та 554,23 грн. 3% річних.

У пункті 4.2. договору №11 вказано, що за несвоєчасну оплату в терміни, передбачені п. 2.2., замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

Тому у зв'язку простроченням сплати боргу згідно договору №11 позивач, керуючись п. 4.2. договору нарахував відповідачу 7 155,12 грн. пені, та покликаючись на ст. 625 ЦК України - 2 483,82 грн. інфляційних втрат та 850,62 грн. 3% річних.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.526 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 127 714,07 грн. підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У листі Верховного суду України від 03.04.97 р. №62-97р. викладено «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Так, при розрахунку суми інфляційних слід враховувати, що сума боргу, яка сплачується з 1-го до 15-го дня відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16-го до 31-го дня місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1-го до 15-го дня відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го до 31-го дня місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Перевіряючи розміри нарахованих відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат суд здійснив власний обрахунок даних санкцій та встановив, що нараховані суми:

- 179,17 грн. пені та 21,49 грн. 3% річних по договору №3,

- 4618,60 грн. пені та 554,23 грн. 3% річних по договору №5,

- 7155,12 грн. пені та 850,62 грн. 3% річних по договору №11,

є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих сум інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Позивачем за актом виконаних робіт №РН-0000429 за період з травня 2017 року по серпень 2017 року нараховано 36,58 грн. інфляційних втрат, тоді як за розрахунком суду сума інфляційних втрат за цей період складає 20,59 грн.

По акту виконаних робіт №РН-0000626 за період з липня 2017 року по серпень 2017 року нараховано 1,19 грн. інфляційних втрат, тоді як за розрахунком суду за період з 21 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року інфляційного збільшення суми боргу не відбулось.

Відтак із заявлених по договору №3 позивачем інфляційних втрат в сумі 37,77 грн. до задоволення підлягає - 20,59 грн. Таким чином, стягнення 17,18 грн. - є необгрунтованим.

По Договору №5 за період з червня 2017 року по серпень 2017 року позивачем нараховано 1062,29 грн. інфляційних втрат. За підрахунком суду за період з 23 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року сума інфляційних втрат складає 62,31 грн. Тому решта суми - 999,98 грн. інфляційних втрат заявлено безпідставно.

Згідно договору №11 за період з квітня 2017 року по серпень 2017 року позивачем нараховано 2 483,82 грн. інфляційних втрат, тоді як за розрахунком суду за період з 27 квітня 2017 року по 31 серпня 2017 року сума інфляційних втрат складає 1 900,88 грн. Відтак, стягнення 582,94 грн. втрат від інфляції є безпідставним.

Слід зауважити, що згідно наданих розрахунків (перевірених судом), позивачем вірно нараховано відповідачу 1426,34 грн. 3% річних (21,49 грн. +554,23 грн. +850,62 грн. = 1 426,34 грн.), проте у прохальній частині позову вказується, що заявлено до стягнення 1 426,37 грн. 3% річних. Суд приходить до висновку, що позивачем допущено описку при роздрукуванні тексту позовної заяви.

В силу статей 43, 47, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення 127 714,07 грн. - основної заборгованості, 11 952,89 грн. - пені, 1 426,34 грн. - 3% річних та 1 983,78 грн. інфляційних втрат, всього - 143 077,08 грн. є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення 1 600,10 грн. інфляційних втрат в позові слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених становить 98,89%. Відтак судовий збір в сумі 2 146,07 грн. покладається на відповідача, та 24,09 грн. судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торговельне підприємство "Агропереробка" (35360, Рівненська область, Рівненський район, с.Велика Омеляна, вул. Ярослава Гашека 120, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Холод" (33024, Рівненська область, м.Рівне, вул. Млинівська 25Е, ) - 127 714 (сто двадцять сім тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 07 коп. основної заборгованості, 11 952 (одинадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 89 коп. пені, 1 426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) грн. 34 коп. 3% річних, 1 983 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят три) грн. 78 коп. інфляційних втрат та 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) грн. 07 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1 600,10 грн. інфляційних втрат - відмовити.

4. Судові витрати в сумі 24,09 грн. залишити за позивачем.

5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено та підписано "13" грудня 2017 року.

Суддя Бережнюк В.В.