РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/16860/17
За позовом Корпорації "ВЕЕСВІ"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІПЕР-ІНВЕСТ-БУД"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Саарланд Буд Інвест"

про визнання недійсним договору

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Зелена О.А. (за дов.)

від відповідача 1: Менченя К.В. (за дов.)

від відповідача 2: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась з позовом Корпорація "Веесві" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпер-Інвест-Буд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Саарланд Буд-Інвест" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі №904/10253/16.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що укладаючи договір про відступлення права вимоги від 14.02.2017 сторони фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, а тому вказаний договір суперечить вимогам чинного законодавства та має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою суду від 04.10.2017 порушено провадження у справі № 910/16860/17, розгляд останньої призначено на 02.11.2017.

Відповідачі в судове засідання 02.11.2017 не з'явились, явку уповноважених представників не забезпечили, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, про причини неявки суд не повідомили.

02.11.2017 в судовому засіданні представником позивача подано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 02.11.2017 розгляд справи відкладено на 27.11.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 24.11.2017 відповідачем 1 подано документи до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що законодавством не передбачено обмежень щодо укладення договорів відступлення і що позивач зловживає своїми правами та затягує строк оплати заборгованості, а не намагається захистити свої права.

Через загальний відділ діловодства суду 24.11.2017 відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач не вказує обставин, з яким закон пов'язує визнання недійсним правочину, крім того, спірний договір не порушує права позивача.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 27.11.2017 суд продовжив строк розгляду спору.

В судовому засіданні 27.11.2017 оголошено перерву до 07.12.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 04.12.2017 від відповідача 1 надійшли копії матеріалів виконавчого провадження.

Через загальний відділ діловодства суду 07.12.2017 від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення та додаткова угода до спірного договору, згідно якої відступлено право вимоги не за рішенням, а за правочином.

В судовому засіданні 07.12.2017 оголошено перерву до 11.12.2017.

В судове засідання 11.12.2017 представник відповідача 2 не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 у справі №904/10253/16 за позовом ТОВ "Саарланд Буд-Інвест" до Корпорації "ВЕЕСВІ" про стягнення 120000,00 грн. скасовано. Прийнято нове рішення, позов задоволено, стягнуто з Корпорації "ВЕЕСВІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Саарланд Буд-Інвест" 120000,00 грн. безпідставно набутих коштів, 3780,00 грн. витрат по сплаті судового збору, у тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Згідно із постановою Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.03.2017 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2017 по справі №904/10253/16.

22.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Саарланд Буд-Інвест" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпер-Інвест-Буд" (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі №904/10253/16.

У відповідності до п. 1. договору відступлення, первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі №904/10253/16, про стягнення з Корпорації "ВЕЕСВІ" грошових коштів у розмірі 120000,00 грн, а новий кредитор приймає відповідне право вимоги, яке належить первісному кредитору в порядку та на умовах, які передбачені цим договором та чинним законодавством України.

Сторони у пункті 2 договору відступлення домовились про те, що у відповідності до умов цього договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні, яке виникло із судового рішення - постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі №904/10253/16 в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав.

Відповідно до п. 4 договору відступлення, право вимоги первісного кредитора до Корпорації "ВЕЕСВІ" на момент укладення даного договору складає 120000,00 грн, яке підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017. Вказана заборгованість на момент укладення цього договору не погашена. До нового кредитора, крім іншого, переходить право на стягнення санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням зобов'язань.

Згідно із п. 5 договору відступлення сторони погодили, що ціна даного договору складає 70000,00 грн., які новий кредитор зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок первісного кредитора вказаний в даному договорі не пізніше 31 грудня 2018 року.

Моментом переходу права вимоги первісного кредитора за Основним договором до нового кредитора є підписання даного договору сторонами (п. 6 договору відступлення).

Відповідно до п. 7 договору відступлення, новий кредитор зобов'язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги.

Первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору всі відповідні документи, з яких випливає право вимоги, що відступається за цим договором (п. 8 договору відступлення).

Згідно із актом приймання-передачі документів за договором відступлення права вимоги від 22.05.2017, ТОВ "Саарланд Буд-Інвест" передало, а ТОВ "Гіпер-Інвест-Буд" прийняло засвідчену судом копію постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від суду від 14.02.2017 у справі № 904/10253/16, засвідчену судом копію ухвали Вищого господарського суду України від 20.04.2017 та виписку з рахунку ТОВ "Саарланд Буд-Інвест" щодо перерахування коштів в сумі 120000,00 грн. на рахунок Корпорації "ВЕЕСВІ".

Пунктом 3 договору сторони погодили, що в розумінні ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, новий кредитор є процесуальним правонаступником первісного кредитора та набуває всіх процесуальних прав.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору (п. 11, п. 12 договору).

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що укладаючи договір про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі №904/10253/16 сторони фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, не зважаючи на те, що відступлення права стягувача за рішенням суду шляхом укладання цивільно-правової угоди не передбачена, у зв'язку із чим, згідно із ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

11.07.2017 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області № 904/10253/16 здійснено заміну сторони у справі № 904/10253/16, замінено позивача у справі (стягувача у виконавчому провадженні) Товариство з обмеженою відповідальністю "Саарланд Буд-Інвест" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпер-Інвест-Буд". Підставою для заміни позивача (стягувача) слугувала укладена між ТОВ "Саарланд Буд-Інвест" та ТОВ "Гіпер-Інвест-Буд" угода про відступлення права вимоги від 22.05.2017.

11.08.2017 між ТОВ "Саарланд Буд-Інвест" (первісний кредитор) та ТОВ "Гіпер-Інвест-Буд" (новий кредитор) укладено договір про внесення змін до договору від 22.05.2017 про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі № 904/10253/16.

В договорі від 11.08.2017 сторони зазначили, що вони керуючись ст. ст. 512 - 519 Цивільного кодексу України, вирішили викласти положення договору від 22.05.2017 р. про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі № 904/10253/16 у наступній редакції: назву Договору від 22.05.2017 р. про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі № 904/10253/16 викласти наступним чином: «Договір про відступлення права вимоги за правочином щодо безпідставного набуття Корпорацією «ВЕЕСВІ» грошових коштів у розмірі 120 000 грн.». Пункт 1 такого Договору викласти наступним чином: « 1. Первісний кредитор передає належне йому право вимоги за правочином щодо безпідставного набуття Корпораціє "ВЕЕСВІ" грошових коштів у розмірі 120000,00 грн., стягнення, яких на користь Первісного кредитора підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі № 904/10253/16, яка залишена без змін ухвалою Вищого господарського суду України від 20.04.2017 р., а Новий кредитор приймає відповідне право вимоги, яке належить Первісному кредитору в порядку та на умовах, які передбачені цим Договором та чинним законодавством України». Пункт 2 Договору викласти наступним чином: « 2. Сторони домовились про те, що у відповідності до умов цього Договору до Нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов'язанні, яке виникло із правочину щодо безпідставного набуття Корпорацією «ВЕЕСВІ» грошових коштів у розмірі 120000 грн., стягнення яких на користь Первісного кредитора підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі № 904/10253/16, яка залишена без змін ухвалою Вищого господарського суду України від 20.04.2017 р., в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав». Усі інші положення договору від 22.05.2017 р. про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі № 904/10253/16 залишаються в силі та без змін. Дані зміни до Договору від 22.05.2017 р. про відступлення права вимоги за постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р. у справі № 904/10253/16 жодним чином не впливають на обсяг прав та обов'язків Боржника щодо повернення безпідставно одержаних грошових коштів в сумі 120000 грн. 00 коп.

Отже сторони внесли зміни до умов спірної угоди, відступивши право вимоги не за рішенням суду, а за правочином щодо безпідставного набуття позивачем грошових коштів у сумі 120000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, 22.05.2017 з урахуванням змін внесених договором від 11.08.2017 між відповідачами укладено договір про відступлення права вимоги за правочином щодо безпідставного набуття Корпорацією "ВЕЕСВІ" грошових коштів у розмірі 120000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

У договорі відступлення права вимоги сторони передбачили заміну кредитора безпосередньо у зобов'язанні з повернення 120000,00 грн. безпідставно набутих коштів, обставини щодо наявності яких були встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі №904/10253/16 і визначили, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпер-Інвест-Буд" стає новим кредитором за зобов'язанням (правочином) щодо безпідставного набуття боржником суми грошових коштів у розмірі 120000,00 грн.

У договорі зазначено про можливість подання заяв про зміну стягувача, що і було зроблено у встановленому законом порядку ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 № 904/10253/16.

Відповідно до ст.ст. 11-14 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст.400 ЦК України визначений обов'язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності чи інше право або яка є добросовісним володільцем. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 у справі №904/10253/16 за позовом ТОВ "Саарланд Буд-Інвест" до Корпорації "ВЕЕСВІ" про стягнення 120000,00 грн. скасовано. Прийнято нове рішення, позов задоволено, стягнуто з Корпорації "ВЕЕСВІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Саарланд Буд-Інвест" 120000,00 грн. безпідставно набутих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ст.1212 ЦК України врегульовано загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу) (ч.2. ст.2014 ЦК України). Обов'язок відповідача повернути позивачу грошові кошти виник з вимог Закону. Цивільним Кодексом України (статтею 512 Цивільного кодексу України тощо) не заборонено право на заміну кредитора в зобов'язанні щодо повернення боржником безпідставно набутих коштів. Ті обставини, що відповідачі в договорі від 11.08.2017 року про внесення змін до Договору від 22.05.2017 назвали зобов'язання за яким передаються права новому кредитору щодо безпідставного набуття позивачем грошових коштів - правочином не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки не змінює суть зобов'язання: повернути безпідставно отримані кошти.

У відповідності до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із приписами частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Проаналізувавши зміст оспорюваного правочину, суд прийшов до висновку, що договір від 22.05.2017 про відступлення права вимоги з урахуванням договору про внесення змін від 11.08.2017, укладений між відповідачами не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно із п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо чинне законодавство не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися ст. 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених випадках прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа чиї права та охоронювані інтереси порушує цей правочин.

Відповідно до п. 18 листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. ЦК України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1- 3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 512 ЦК визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Суд не вбачає, що уклавши спірний договір відповідачі порушили права боржника, які підлягають судовому захисту, оскільки, борг переданий за спірним договором не сплачений та існує у переданому розмірі.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач не зазначив, які саме його права та охоронювані законом інтереси порушені та яким чином обраний ним спосіб захисту відновить його права.

Суд зауважує, що при обранні конкретного способу захисту цивільного права особа, яка звернулася до суду за захистом, повинна враховувати характер порушеного права та можливість його захисту в обраний нею спосіб. Під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обв'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушення його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суд не вбачає які саме права позивача порушені та яким чином обраним способом захисту вони будуть відновлені.

Позивач не надав належних та допустимих доказів порушення його прав, шляхом укладення спірного правочину та не надав належних та допустимих доказів того, що спірний договір суперечить норам чинного законодавства, що може бути підставою для визнання його недійсним. З огляду на вищевказане, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2017

Суддя І.В.Усатенко