ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Справа № 904/11376/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І. (доповідач),
суддів:Коробенка Г.П., Корсака В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2017
у справі№ 904/11376/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПриватного акціонерного товариства "Теплогенерація"
простягнення суми

за участю представників

від позивача: Пац В.О.;

від відповідача: Гільбурд Р.Ю.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація" (далі - відповідач) 1028810,47 грн пені, 499751,12 грн штрафу, 54117,29 грн - річних, 969429,11 грн - інфляції втрат.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2017 у справі №904/11376/16 (суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 (головуючий суддя - Чус О.В., судді: Науменко І.М., Кузнецов В.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 4, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем було подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просив залишити без змін прийняті у справі судові акти, а касаційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами, 24.12.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - продавець) та Приватним акціонерним товариством "Теплогенерація" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 402/15-ПР.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5-го та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Сторонами в договорі передбачена відповідальність у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; за прострочення оплати понад 30 днів сторони встановили додаткову відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п.7.2. договору).

На виконання умови договору, позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 7139301,75 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 32-35), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств сторін.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором щодо повної та своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу пеню за періоди прострочення з 15.02.2015 по 30.06.2015 та з 15.01.2016 по 18.02.2016 на загальну суму 1028810,47 грн, суму штрафу - 499751,12 грн, % річних за загальний період прострочення з 15.02.2015 по 18.02.2016 на суму 54117,29 грн, інфляції втрати з березня по липень 2015 року - 969429,11 грн, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції правомірно виходили з такого.

30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Отже, з наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це - зменшення, списання та/або реструктуризакція, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів наявної заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

При цьому ч. 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Як встановлено господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач є теплогенеруючою організацією та теплопостачальною організацією, здійснює виробництво та постачання електричної енергії (а.с.66-70). Таким чином, на відповідача поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що станом на 30.11.2016 - день набрання чинності Закону, основна заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня, нараховані позивачем пеня, штраф, інфляційні та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню відповідно до норм зазначеного вище Закону.

Доводи скаржника про те, що списання неустойки, відсотків річних, інфляційних втрат відповідно до приписів Закону може бути реалізовано лише шляхом їх включення до реєстру, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки включення вказаних сум до реєстру має відбуватися з метою їх списання поза межами судового провадження, шляхом вчинення сторонами даних правовідносин відповідних правочинів, в той час як здійснення захисту права позивача саме на нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних за наявності імперативної норми, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову породжує обов'язкове виконання в примусовому порядку судового рішення, заборгованість за яким підлягає списанню в силу Закону, що суперечить принципам розумності та юридичної визначеності.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли до правомірних висновків про відсутність підстав для захисту прав позивача та задоволення позову.

За таких обставин Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 у справі № 904/11376/16 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 № 904/11376/16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 № 904/11376/16 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Г.П. Коробенко

В.А. Корсак