донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.12.2017р. справа №908/305/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_5 (довіреність №276/16 від 27.12.2016р.);
від відповідача:ОСОБА_6 (довіреність №2 від 22.05.2017р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», м. Бердянськ Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.05.2017р.(повний текст підписано 06.06.2017р.)
по справі№908/305/17 (головуючий суддя Федорова О.В., судді Азізбекян Т.А., Зінченко Н.Г.)
за позовомДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ
до Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», м. Бердянськ Запорізької області
простягнення 2303220,74грн.

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», м. Бердянськ Запорізької області (Відповідач) про стягнення 2303220,74грн. у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язання з оплати отриманого природного газу за договором постачання природного газу №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р., з яких інфляційних втрат в розмірі 2168792,85грн. та 3% річних в розмірі 134427,89грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017р. (повний текст підписано 06.06.2017р.) у справі №908/305/17 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» були задоволені в повному обсязі з підстав доведеності матеріалами справи факту порушення Відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати одержаного природного газу. При цьому, судом було зазначено, що у Відповідача не виникло права на списання інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки заборгованість за договором поставки було сплачено в повному обсязі після 30.11.2016 року - дня набрання чинності Законом України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», враховуючи, що для такого списання в порядку, передбаченому цим Законом, Відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру, чого ним доведено не було.

Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просило рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017р. у справі №908/305/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсягу.

Підставами для скасування рішення місцевого суду апелянт зазначав невірне застосування останнім ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно якого неустойка (штраф та пеня), 3% річних та інфляційна індексація не нараховуються на суму заборгованості, погашену до набрання чинності цим законом - 30.11.2016р. (як у даному випадку), а нараховані підлягають списанню, що свідчить про відсутність у Позивача на час звернення з позовною заявою вимагати їх стягнення з Відповідача, що також узгоджується зі ст.598 Цивільного кодексу України (зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом). Окрім того, апелянт зауважив, що норма ч.3 ст.7 означеного Закону не передбачає обовязковою умовою для її застосування та не нарахування (списання) неустойки, 3% річних та інфляційна індексація включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, формування якого здійснюється відносно підприємств, які мають заборгованість для її врегулювання шляхом взаєморозрахунків та реструктуризації.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.07.2017р. у справі №908/305/17 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» було задоволення, рішення місцевого суду від 29.05.2017р. скасовано, а провадження у справі №908/305/17 припинено.

Постанова апеляційного суду була вмотивована застосуванням приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016р., враховуючи, що Відповідач повністю розрахувався за поставлений Позивачем природний газ станом на дату звернення останнього до суду з позовними вимогами і до набрання чинності цим Законом, що, з огляду на імперативні вказівки Закону, свідчить про необхідність списання заявлених Позивачем до стягнення сум.

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», не погодившись з прийнятою постановою суду, звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просило постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.07.2017р. у справі №908/305/17 скасувати, а рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017р. залишити без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017р. у справі №908/305/17, касаційна скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було задоволено частково, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.07.2017р. у справі №908/305/17 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Вищого господарського суду України була обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про те, що у розумінні ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» автоматично підлягають списанню інфляційні суми та річні, нараховані на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, тобто до 30.11.2016р., достеменно не встановив, коли ж саме така заборгованість була сплачена Відповідачем, пославшись лише на постанову ВДВС від 28.12.2016р. про закінчення виконавчого провадження за наказом №5009/1685/12 від 10.07.2012р. При цьому, за наявності спору між сторонами щодо предмету позову, апеляційний суд застосувавши норми матеріального права, безпідставно припинив провадження у справі на підставі ст.80 Господарського процесуального кодексу України, не прийнявши рішення по суті спору.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В. та Стойка О.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 13.12.2017р. о 14.00

Протоколом автоматичної зміни складу суддів від 12.12.2017р. у звязку з перебування судді Зубченко І.В. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Марченко О.А.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 13.12.2017р. зявився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в останній та додаткових поясненнях, в тому числі наданих письмово (а.с.а.с.164,164а).

Представник Позивача у судове засідання 13.12.2017р. також зявився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у раніше поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. Водночас, за приписами ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд під час нового розгляду має врахувати обовязкові до виконання вказівки касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 20.12.2010р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Постачальник) та Закритим акціонерним товариством «Бердянське підприємство теплових мереж», яке в подальшому, змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Бердянське підприємство теплових мереж» (Покупець), було укладено договір №06/10-2395БО-13 поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання (договір - а.с.а.с.95-99 т.1) (назва в редакції додаткової угоди №1 (а.с.103 т.1), за умовами п.1.1 якого, Постачальник зобов'язався поставити Покупцеві імпортований природний газ, а Покупець - прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання.

Протягом дії договору, сторонами, шляхом підписання додаткових угод №№1-6 (а.с.а.с.103-108 т.1), неодноразово вносилися зміни до умов договору, зокрема котрі стосувалися п.3.1 договору, положення якого регулюють ціну за 1000куб.м. природного газу.

Так, п.4.1 договору обумовлено, що розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Крім цього, відповідно до п.7.3.1 договору, у разі порушення Покупцем умов п.4.1 договору, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з п.10.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2011р.), договір набирає чинності з дати його підписання повноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє у частині поставки газу з 01.01.2011р. до 31.12.2011р. включно, а у частині розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Окрім того, судом було встановлено, що сторони підписали Додаток №1 до договору поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання (назва в редакції додаткової угоди №1), яким було визначені умови поставки і обліку газу та інші права та обов'язки сторін.

Додатковою угодою №6 від 03.10.2011р. сторони погодили, що договір №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р. вважається припиненим в частині поставки природного газу з 01.10.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звертався до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат через неналежне виконання умов укладеного договору №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р.

Так, рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.06.2012р. (а.с.а.с.109-114 т.1) у справі №5009/1685/12 стягнуто з Відповідача заборгованість в сумі 5752194,68грн., з яких боргу за отриманий газ в сумі 4705621,41грн., пені в сумі 362656,55грн., інфляційних втрат в сумі 386086,64грн. за період з лютого 2011р. по березень 2012р. та 3% річних за період з 11.02.2011р. по 28.04.2012р. в сумі 234093,88грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.09.2015р. у справі №5009/1685/09 (а.с.а.с.73-75 т.1), залишену без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. (а.с.а.с.76,77 т.1) та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016р. (а.с.а.с.78,79 т.1) виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2012р. у справі №5009/1685/09 про стягнення 5752194,68грн. було розстрочено на 1 (один) рік шляхом сплати щомісячно суми 479349,56грн. до 16.10.2015р., до 16.11.2015р., до 16.12.2015р., до 16.01.2016р., до 16.02.2016р., до 16.03.2016р., до 16.04.2016р., до 16.05.2016р., до 16.06.2016р., до 16.07.2016р., до 16.08.2016р. та суми 479349,52грн. до 16.09.2016р.

Між тим, враховуючи факт неналежного виконання Відповідачем рішення суду, Позивач звернувся до Господарського суду Запорізької з позовом про стягнення з Відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат. Так, рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.06.2014р. у справі №908/1422/14 позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто на користь Позивача 3% річних в сумі 99259,28грн. та інфляційних втрат в сумі 98473,24грн. Згодом, означене рішення було скасоване постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.11.2014р. у справі №908/1422/14 (а.с.а.с.37-40 т.1) та прийнято нове, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача 402512,58грн., з яких 3% річних в сумі 280143,51грн. за період з 29.04.2012р. по 24.04.2014р. включно та інфляційних втрат в сумі 122369,07грн. за період з квітня 2012р. по березень 2014р.

Дослідивши наявні матеріали справи, колегія апеляційного суду вважає, що станом на дату звернення до суду Відповідач повністю розрахувався за поставлений Позивачем природний газ, що підтверджується платіжними дорученнями №62 від 08.12.2015р. на суму 1492381,00грн., №370 від 15.01.2016р. на суму 171849,56грн., №366 від 14.01.2016р. на суму 307500,00грн., №594 від 15.02.2016р. на суму 159349,56грн., №585 від 12.02.2016р. на суму 320000,00грн., №868 від 16.03.2016р. на суму 443349,00грн.,№1278 від 17.05.2016р на суму 370005,00грн., №1352 від 24.05.2016р. на суму 1200,00грн.,№1482 від 14.06.2016р. на суму 300000,00грн., №1496 від 15.06.2016р. на суму 180000,00грн., №1622 від 12.07.2016р. на суму 479349,56грн., №1718 від 08.08.2016р. на суму 479349,56грн., №2490 від 19.12.2016р. на суму 414667,74грн., №521 від 08.08.2014р. на суму 9357,29грн. (а.с.а.с.80-89 т.1) на загальну суму 5128358,27грн., а також виписками по особовому рахунку (а.с.а.с.90-92 т.1) вказані належні докази про оплату в призначені платежу містять вказівку на сплату саме за газ або про сплату саме боргу, а не інших нарахувань на нього, які були стягнуті на користь Позивача за вказаними судовими справами.

При цьому, вказані документи дають підстави для висновку про те, що погашення заборгованості за спожитий газ відбулося саме до 30.11.2016р. постанова ВДВС від 28.12.2016р. про закінчення виконавчого провадження за наказом №5009/1685/12 від 10.07.2012р. (а.с.72 т.1) фіксує означений факт, проте своєю датою не визначає його виникнення.

Між тим, враховуючи факт несвоєчасного виконання Відповідачем рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2012р. у справі №5009/1685/12, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», нарахувавши на несвоєчасно сплачені суми 3% річних в сумі 134427,89грн. та інфляційних втрат в сумі 2168792,85грн., звернулось з відповідними вимогами до Господарського суду Запорізької області.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Враховуючи правову природу та зміст укладеного між сторонами договору №06/10-2395БО-13 поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання від 20.12.2010р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Господарського та Цивільного кодексів України, які регулюють правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні Відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань з оплати отриманого природного газу 3% річних та інфляційних втрат. Відтак, захищуваними субєктивними права Позивача за заявленим позовом є означені нарахування на суму простроченої виконанням оплати за отриманий Відповідачем природний газ, як наслідок допущеного Відповідачем такого прострочення. Своєю чергою, примушення останнього до їх сплати відповідатиме ч.2 ст.19 Конституції України у разі дотримання визначених вказаними підставами умов, насамперед існуванням факту прострочення грошового зобовязання як бази розрахунку.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України Відповідачем грошового зобов'язання, сума якого в розмірі 4705621,41грн. має виступати базою для нарахування стягуваних в межах цієї справи сум інфляційної індексації та 3% річних, встановлений чинним судовим рішенням від 27.06.2012р. в межах справи №5009/1685/12 та є преюдиціальним для розглядуваної справи у розумінні ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як встановлено ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Своєю чергою, за змістом ст.625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, нарахованих впродовж періоду прострочення грошового зобовязання 3% річних та інфляційної індексації.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягувані нарахування за період з 01.04.2014р. по 31.08.2015р. відносно інфляційної індексації в сумі 2168792,85грн. та з 25.04.2014р. по 15.09.2015р. відносно 3% річних в сумі 134427,89грн. базою свого нарахування відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України можуть мати лише непогашену протягом вказаного періоду нарахувань заборгованість по договору поставки природного газу №06/10-2395БО-13 від 20.12.2010р., розмір якої, як преюдиціальна обставина в розумінні ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України було визначено рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.06.2012р. у справі №5009/1685/12 в розмірі 4705621,41грн.

При цьому, з платіжних доручень №62 від 08.12.2015р. на суму 1492381,00грн., №370 від 15.01.2016р. на суму 171849,56грн., №366 від 14.01.2016р. на суму 307500,00грн., №594 від 15.02.2016р. на суму 159349,56грн., №585 від 12.02.2016р. на суму 320000,00грн., №868 від 16.03.2016р. на суму 443349,00грн.,№1278 від 17.05.2016р на суму 370005,00грн., №1352 від 24.05.2016р. на суму 1200,00грн.,№1482 від 14.06.2016р. на суму 300000,00грн., №1496 від 15.06.2016р. на суму 180000,00грн., №1622 від 12.07.2016р. на суму 479349,56грн., №1718 від 08.08.2016р. на суму 479349,56грн., №2490 від 19.12.2016р. на суму 414667,74грн., №521 від 08.08.2014р. на суму 9357,29грн. вбачається, що Відповідач (безпосередньо або через органи ВДВС), виходячи зі вказаних в платіжних дорученнях призначеннях платежу (містять посилання на погашення заборгованості за спожитий природний газ) за період з 08.08.2014р. по 08.08.2016р. включно, на погашення оплати визначеної рішенням суду від 27.06.2012р. у справі №5009/1685/12 заборгованості було перераховано 4713690,53грн. Таким чином, до 30.11.2016р. вся сума заборгованості за спожитий природний газ була погашена в повному обсязі, що є підставою в силу Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (відповідно до положень ч.3 ст.7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом) в розглядуваному випадку для неможливості нарахування на таку суму заборгованості заявлених в межах справи сум інфляційної індексації та 3% річних.

Апеляційний суд зазначає, що визначений Позивачем розмір заборгованості Відповідача станом на 31.05.2016р. в розмірі 1853708,59грн. є помилковим та не спростовує висновків Донецького апеляційного господарського суду, оскільки в якості сум заборгованості були враховані і проценти річних та пеня, тоді як стягнення в межах розглядуваної справи 3% річних та інфляційної індексації в силу вимог ст.625 Цивільного кодексу України можуть мати базою своїх нарахувань виключно прострочену заборгованість за основним зобовязанням.

Враховуючи наведене, в силу спеціальних норм ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» припинення субєктивного права Позивача на нарахування та отримання заявлених до стягнення в межах означеної справи сум з 30.11.2016р. (набрання чинності Законом України), враховуючи, що звернення з позовною заявою до суду відбулось 06.02.2017р. (а.с.43), свідчить про відсутність захищуваного права у Позивача на момент звернення з такою позовною заявою. Ця обставина обумовлює відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» інфляційних втрат в розмірі 2168792,85грн. та 3% річних в розмірі 134427,89грн. за неналежне виконанням останнім зобов'язання за договором постачання природного газу №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р.

Беручи до уваги викладені вище висновки про встановлення моменту погашення Відповідачем заборгованості та відмову у задоволені позовних вимог, між сторонами не залишається неврегульованих питань довкола всіх заявлених вимог в контексті вказівок, викладених Вищим господарським судом України в постанові від 09.11.2017р. у цій справі.

Відтак, враховуючи допущені місцевим судом через неправильне встановлення фактичних обставин справи порушення норм матеріального права, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність скасування переглядуваного рішення в повному обсягу, що зумовлює задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж».

За результатами апеляційного перегляду судом приймається нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення з Відповідача інфляційних втрат в розмірі 2168792,85грн. та 3% річних в розмірі 134427,89грн. за договором постачання природного газу №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р., з віднесенням в порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України обовязку зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рахунок Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 49, 80, 99, 101 105, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», м. Бердянськ Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017р. (повний текст підписано 06.06.2017р.) у справі №908/305/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.05.2017р. (повний текст підписано 06.06.2017р.) у справі №908/305/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №908/305/17, яким у задоволені позовних вимог Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж», м. Бердянськ Запорізької області про стягнення інфляційних втрат в розмірі 2168792,85грн. та 3% річних в розмірі 134427,89грн. за договором постачання природного газу №06/10-2395-БО-13 від 20.12.2010р. відмовити в повному обсязі.

4. Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1. ідентифікаційний код 31301827) на користь Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Морська, буд. 65/97, ідентифікаційний код 05541120) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 38003,15грн.

5. Доручити Господарському суду Запорізької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірників: 1-2 - сторонам, 3-у справу, 4- ГСЗО