ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" грудня 2017 р.Справа № 924/900/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддяДимбовський В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ілмар Україна", с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області

до фермерського господарства "Подільський аграрій-2014", м. Шепетівка

про стягнення 967234,02 грн., з яких 838000,00 грн. - основного боргу, 37853,40 грн. - інфляційних збитків, 81631,62 грн. - пені, 9749,00 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 10.10.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 08.10.2017р. (у судовому засіданні 21.11.2017р.)

У судовому засіданні, згідно ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) оголошено 06.12.2017р., оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 967234,02 грн., з яких 838000,00 грн. - основного боргу, 37853,40 грн. - інфляційних збитків, 81631,62 грн. - пені, 9749,00 грн. - 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики №28/04-2016 (зворотної фінансової допомоги) від 28.04.2016р., стверджуючи про неповернення коштів, які були надані в позику. Нарахування пені обумовлено наявністю відповідної умови договору щодо її застосування, а стягнення 3% річних та інфляційних заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує. Вважає, що позивачем не надано первинних банківських документів, які б свідчили про виконання позивачем та частково відповідачем умов договору позики (зворотної фінансової допомоги) №28/04-2016 від 28.04.2016р. На думку відповідача, подані позивачем виписка по особовим рахункам та картка рахунку не можуть бути доказом переказу ним відповідачу позики в розмірі 900000,00 грн., оскільки не є первинними банківськими документами, а картка рахунку взагалі не містить жодних відміток банківської установи.

Посилаючись на ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", п. 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004р., відмічає, що жодного з перелічених у законі видів платіжних документів позивач не надав, а тільки ці документи можуть свідчити про проведення відповідної банківської операції, а саме переказу відповідачу позики відповідно до умов договору позики (зворотної фінансової допомоги) №28/04-2016 від 28.04.2016р. З тих же самих підстав, на думку відповідача, надані позивачем реєстри документів не можуть свідчити про часткове виконання відповідачем умов договору позики (зворотної фінансової допомоги) №28/04-2016 від 28.04.2016р., оскільки складені особисто позивачем і не містять жодних відміток банківської установи та підписів уповноважених осіб банку. Як стверджує відповідач, договір позики не підписаний ним по тій причині, що відповідний екземпляр договору позивач йому не подавав на підписання, а не з метою незаконного збагачення останнього.

На заперечення відповідача, позивач надав додаткові пояснення, зокрема, з приводу непідписання відповідачем договору пояснив, що станом на момент здійснення вказаних господарських операцій та звернення ТОВ "Ілмар Україна" до суду, і позивач, і відповідач входили до складу корпорації "ОСОБА_3 Груп". Правові та господарські операції між членами корпорації завжди грунтувалися на довірі, а також на звичаях ділового обороту, справедливості, добросовісності та розумності. У зв'язку з цим між сторонами відбувалася господарська операція, а договір мав бути складений та підписаний уже по її завершенні. Відтак, після завершення операції щодо перерахунку коштів позичальник склав договір зворотньої фінансової допомоги. У зв'язку з тим, що керівництво корпорації та централізована бухгалтерія знаходиться фактично в одному приміщенні, позивач не став направляти проект договору поштою, а лише передав його у руки представнику відповідача. Проте, у зв'язку з наступним виникненням внутрішніх протирічь підписання вказаного документа не відбулося. Проте, кошти у сумі 900000 грн. були перераховані для відповідача, а протягом 2017 року частина коштів була ним повернута. Саме факт повернення цих коштів, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач визнає, що між сторонами склалися саме відносини позики.

Присутній у судовому засіданні 06.12.2017р. представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні 21.11.2017р. представник відповідача наполягав на відмові у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

28.04.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ілмар Україна", як позикодавцем, та фермерським господарством "Подільський аграрій-2014", як позичальником, укладено договір позики (зворотної фінансової допомоги) №28/04-2016, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору (надалі іменується поворотна фінансова допомога), а позичальник зобов'язується повернути позику протягом визначеного цим договором строку (п. 1.1).

Згідно п. 1.2 договору, сторони домовились, що позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу на безоплатній основі без сплати процентів за користування поворотною фінансовою допомогою.

Пунктами 2.1, 3.2 договору передбачено, що розмір поворотної фінансової допомоги становить 900000,00 грн. Поворотна фінансова допомога вважається переданою позичальникові в момент зарахування грошових коштів на рахунок позичальника, в розмірі визначеному в п. 2.1 цього договору.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 договору, строк поворотної фінансової допомоги починається із моменту набрання чинності цим договором і закінчується 28 квітня 2017 року. Строк, визначений у п. 4.1 договору, може бути продовжений виключно за домовленістю сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору.

За умовами розділу 5 договору "Порядок повернення поворотної фінансової допомоги", поворотна фінансова допомога повертається позичальником в готівковій формі, або іншим шляхом, який не порушує вимоги чинного законодавства України на момент повернення позики. За домовленістю сторін, повернення поворотної фінансової допомоги може здійснюватись, як повністю так і частинами протягом строку визначеного п.4.1. цього договору. Поворотна фінансова допомога вважається повернутою позикодавцеві в момент коли сума перерахована позичальником (та/або внесених останнім) грошових коштів буде становити 900000,00 грн. Позичальник зобов'язаний повністю повернути надану поворотну фінансову допомогу не пізніше 10 календарних днів після закінчення строку, передбаченого п. 4.1 цього договору.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги позикодавець має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Серед інших реквізитів, у договорі позики від 28.04.2016р., розрахунковим рахунком позикодавця зазначено рахунок №3638 в акціонерному банку „Південний, м. Одеса, МФО 328209, а розрахунковим рахунком позичальника зазначено рахунок №6139 в акціонерному банку „Південний, МФО 328209.

Позивач перерахував зі свого рахунку №3638, відкритого в акціонерному банку „Південний, м. Одеса, МФО 328209, на рахунок відповідача №6139, відкритий в акціонерному банку „Південний, МФО 328209, кошти в сумі 900000,00 грн. із призначенням платежу „надання зворотно-фінансової допомоги згідно договору №28/04-2016 від 28.04.2016р., про що свідчать платіжне доручення №54 від 10.05.2016р. та банківська виписка по рахунку за період з 01.05.2016р. по 31.05.2016р.

Відповідачем не в повному обсязі повернуто позивачу кошти, загалом повернуто 62000,00 грн., про що свідчать платіжні доручення №153 від 26.05.2017р., згідно якого відповідач зі свого рахунку №6139, відкритого в акціонерному банку „Південний, МФО 328209, перерахував на рахунок позивача №3638, відкритого в акціонерному банку „Південний, м. Одеса, МФО 328209, кошти в сумі 35000,00 грн. У платіжному дорученні призначенням платежу вказано „повернення ЗФД згідно договору №28/04-2016 від 28.04.2016р.. Також, згідно платіжного доручення №292 від 08.09.2017р., відповідач зі свого рахунку №6139, відкритого в акціонерному банку „Південний, м. Одеса, МФО 328209, перерахував на рахунок позивача №3638, відкритого в акціонерному банку „Південний, м. Одеса, МФО 328209, кошти в сумі 27000,00 грн. У платіжному дорученні призначенням платежу вказано „повернення ЗФД згідно договору №28/04-2016 від 28.04.2016р..

Після здійснених проплат борг відповідача склав 838000,00 грн. Крім основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 37853,40 грн. - інфляційних збитків (розрахованих з 09.05.2017р. по 25.05.2017р. на суму 900000,00 грн.; з 26.05.2017р. по 07.09.2017р. на суму 865000,00 грн.), 81631,62 грн. пені (за період з 09.05.2017р. по 25.09.2017р.), 9749,00 грн. - 3% річних (з 09.05.2017р. по 25.09.2017р.).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як відображено у договорі позики (зворотної фінансової допомоги), позикодавець, яким виступає позивач, зобов'язався передати у власність позичальнику, яким виступає відповідач, грошові кошти в якості поворотної фінансової допомоги, а відповідач зобов'язався повернути позику протягом строку, встановленого в договорі.

Відповідно до ст. 198 ГК України, платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Існують такі види платіжних інструментів, як меморіальний ордер; платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; платіжна вимога; розрахунковий чек; акредитив. Для здійснення розрахунків суб'єкти господарювання самостійно обирають платіжні інструменти (за винятком меморіального ордера) і зазначають їх під час укладення договорів (п.п. 1.4, 1.13, 1.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті).

З огляду на викладені положення законодавства, розрахунки між юридичними особами, як у безготівковій, так і в готівковій формі, оформлюються виключно розрахунковим документом, який підтверджує факт надання та отримання коштів.

Матеріали справи містять платіжні доручення, які відносяться до розрахункових документів згідно законодавства; з їхнього змісту вбачається факт перерахування певної суми коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача та повернення частини коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача. При цьому, перерахування та повернення коштів здійснено з посиланням на один і той самий договір зворотної фінансової допомоги.

Наявність у платіжних дорученнях посилання на договір під назвою "договір зворотної фінансової допомоги", який має однакові реквізити, дає підстави вважати про наявність між позивачем та відповідачем правовідносин на підставі цього договору.

Вчинення відповідачем фактичних дій по отриманню грошових коштів від позивача на підставі платіжного доручення, в якому є посилання на договір зворотної фінансової допомоги, так само, як вчинення відповідачем фактичних дій по поверненню частини грошових коштів позивачу на підставі платіжного доручення, в якому також міститься посилання на той самий договір зворотної фінансової допомоги, дає підстави стверджувати про схвалення відповідачем, укладеного з позивачем правочину і непідписання відповідачем цього договору з підстав, на які він посилається, не спростовує вчинення ним дій на виконання договору позики.

Наявне в матеріалах справи платіжне доручення підтверджує факт належного виконання позивачем умов договору позики (зворотної фінансової допомоги) в частині надання відповідачу коштів в позику у розмірі, встановленому в договорі. У той час, як інші платіжні доручення містять докази повернення відповідачем позивачу лише частини коштів за договором зворотної фінансової допомоги. Докази повернення відповідачем позивачу коштів в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Наявність у справі розрахункових документів спростовує доводи відповідача про відсутність первинних банківських документів, які б свідчили про виконання позивачем та частково відповідачем умов договору позики (зворотної фінансової допомоги).

З урахуванням викладеного вище, відповідач, не виконавши свої зобов'язання у строк, встановлений у договорі, є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 838000,00 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У договорі сторони передбачили відповідальність за порушення строків повернення поворотної фінансової допомоги у вигляді сплати неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд погоджується із заявленим до стягнення розміром, оскільки пеня не перевищує встановленої Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" подвійної облікової ставки НБУ, та період на який нарахована пеня не перевищує шестимісячного строку від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

У застосуванні індексації враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд погоджується з нарахуваннями позивача. Натомість, суд частково не погоджується з періодом нарахування інфляційних втрат, а саме, нарахуванням інфляційних у травні 2017 року два рази, спочатку на суму 900000,00 грн. з 09.05.2017р. по 25.05.2017р., а потім на зменшену суму (865000,00 грн.) з 26.05.2017р. З даного приводу відмічається наступне: індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

У застосуванні індексації враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

З огляду на те, що сума боргу протягом одного місяця - травня 2017 року змінювалась 2 рази, суд врахував роз'яснення, викладені у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., здійснивши нарахування інфляційних на суму боргу, яка існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.

Здійснивши перерахунок інфляційних, суд вважає обгрунтовано заявленим розміром інфляційних втрат 26153,40 грн.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 838000,00 грн. - основного боргу, 26153,40 грн. - інфляційних збитків, 81631,62 грн. - пені, 9749,00 грн. - 3% річних.

У частині позовних вимог про стягнення 11700,00 грн. інфляційних збитків належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ілмар Україна", с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області до фермерського господарства "Подільський аграрій-2014", м. Шепетівка про стягнення 967234,02 грн., з яких 838000,00 грн. - основного боргу, 37853,40 грн. - інфляційних збитків, 81631,62 грн. - пені, 9749,00 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства "Подільський аграрій-2014" (Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Старокостянтинівське шосе, 30, корпус А, кв. 20; код 39369898) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ілмар Україна" (Чернівецька область, Сокирянський район, с. Романківці, вул. Головна, 87; код 39436769) 838000,00 грн. (вісімсот тридцять вісім тисяч гривень 00 коп.) - основного боргу, 26153,40 грн. (двадцять шість тисяч сто пятдесят три гривні 40 коп.) - інфляційних збитків, 81631,62 грн. (вісімдесят одну тисячу шістсот тридцять одну гривню 62 коп.) - пені, 9749,00 грн. (девять тисяч сімсот сорок девять гривень 00 коп.) - 3% річних, 14333,01 грн. (чотирнадцять тисяч триста тридцять три гривні 01 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 11700,00 грн. інфляційних збитків відмовити.

Повне рішення складено 11 грудня 2017 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 до справи,

2 позивачу (29013, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 13),

3 відповідачу (32300, Хмельницька область, м. Камянець-Подільський, провулок Північний, 48).