ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 905/397/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 10.08.2017
у справі№905/397/17 Господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"
провизнання недійсним договору
за участю представників сторін
від позивача:Савченко О.О., Гриб Ю.М.
від відповідача:Уздемір А.І.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" про визнання недійсним договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.04.2017 (суддя Мельниченко Ю.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.08.2017 (колегія суддів: Геза Т.Д., Москальова І.В., Склярук О.І.) рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, визнано недійсним спірний договір.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, правонаступником якого є ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", (банк) та ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" (позичальник) укладений Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк за наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 507500000,00 грн. - ліміт кредитної лінії, на умовах, передбачених договором.

Також між вказаними сторонами укладено договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009, підписаний зі сторони позивача заступником Голови Правління Промінвестбанку - начальником філії "Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області" - представником Промінвестбанку в Донецькій області Анненковим Ігорем Вікторовичем, що діє на підставі Статуту Промінвестбанку та довіреності, посвідченої 10.10.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

За змістом вказаної довіреності ОСОБА_7 уповноважений від імені Промівестбанку з питань, що стосуються діяльності філії "Головне правління Промінвестбанку в Донецькій області" та її безбалансових відділень, зокрема: укладати та підписувати господарські та кредитні договори, договори застави, іпотечні договори та інші договори забезпечення, договори придбання цінних паперів, відступлення права вимоги, договори, що стосуються активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами банку, договори щодо здійснення будь-яких інвестицій, надання гарантій поручительств, вчинення авалів виключно за погодженням з представником територіального управління Національного банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку в межах лімітів, визначених за рішенням тимчасового адміністратора Промінвестбанку, а також проставляти на них печатку філії Промінвестбанку.

Згідно з Договіром про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 викладено п. 1.2 Кредитного договору в наступній редакції: кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 31.12.2015; ліміт кредитної лінії (графік платежів) встановлюється, у відповідності та починаючи з зазначених дат, встановлених у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору та є невід'ємною частиною цього договору.

Також розділ 1 Кредитного договору доповнений п. 1.4 про те, що у разі перерахування з боку позичальника не погоджених платежів за кредитним договором, не залежно від зазначеного в них призначення платежу, ці грошові кошти зараховуються банком в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом або в рахунок погашення суми кредиту за строком відповідно до терміну погашення та сплати суми кредиту, термін сплати якої не настав. Будь-які суми, сплачені позичальником не у відповідності до додатку №1 (графік платежів), що є невід'ємною частиною цього договору та встановлюється цим договором, зараховується в рахунок погашення поточної заборгованості по сплаті відсотків (за наявності заборгованості), інші неузгоджені платежі зараховуються в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Розділ 5 доповнений пунктом наступного змісту: будь-які додаткові угоди, договори про внесення змін та додатки до договору кредитування №15-93/02-3/09 від 27.01.2009, що змінюють суму зобов'язання позичальника перед кредитором, повинні укладатися виключно з внесенням відповідних змін до графіку платежів із відображенням у ньому внесених змін.

У додатку №1 до Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 зазначено, що цей додаток встановлює суми та терміни сплати відсотків за користування кредитними коштами та є невід'ємною частиною Кредитного договору.

Після цього договорами про внесення змін від 30.04.2009, 31.07.2009, 31.08.2009, 01.12.2009, 27.01.2010, 07.07.2010, 01.09.2010, 30.09.2010, 06.11.2010, 02.12.2010, 21.01.2011, 28.01.2011, 26.05.2011, 10.01.2012, 27.01.2012, 20.02.2012, 01.03.2012, 05.03.2012, 05.06.2012, 21.03.2013, 08.12.2014 сторонами неодноразово вносились зміни до Кредитного договору без внесення жодних змін у Договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.05.2016 у справі №905/2357/15, яке залишено без змін за наслідками апеляційного і касаційного перегляду та набрало законної сили, позов ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" про стягнення 909556987,59 грн. заборгованості за Кредитним договором задоволений в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 384193251,26 грн. заборгованості за кредитом, 76070263,75 грн. заборгованості за відсотками, 19000,00 грн. заборгованості з комісії, 1501,48 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії, 740225,54 грн. 3% річних і 5378037,28 грн. інфляційних за відсотками, 269,02 грн. 3% річних і 910,00 грн. інфляційних за комісійною винагородою, а в решті позовних вимог відмовлено. Також вказаним рішенням відмовлено у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання Кредитного договору недійсним.

Під час розгляду справи №905/2357/15 господарський суд встановив, що матеріалами справи доведений факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань з повернення коштів за Кредитним договором, однак здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум кредиту та відсотків з урахуванням положень Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 до Кредитного договору, яким погоджено черговість зарахування сплачених коштів.

Зокрема, за висновком господарського суду в зазначеній справі, оскільки зімни до п. 2.1 Кредитного договору щодо розміру процентної ставки вносились без внесення відповідних змін до графіку, погодженого у Договорі про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009, починаючи з 31.08.2009 фактично існує неузгодженість щодо розміру відсоткової ставки, сум та дат сплати відсотків, позаяк до відповідних правовідносин має бути застосоване положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно з яким якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У зв'язку з викладеними обставинами ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до господарського суду з позовом у даній справі про визнання недійсним Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 до Кредитного договору, посилаючись на підписання спірного договору з його боку представником з перевищенням наданих довіреністю повноважень з огляду на відсутність погодження представником територіального управління Національного Банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку, чи тимчасовим адміністратором Промінвестбанку, відсутність виконання цього договору сторонами та подальшого схвалення ним.

Також позивач зазначив про неможливість укладення кредитних договорів зі строком погашення понад 6 років під час дії тимчасової адміністрації; про наявність у матеріалах справи двох договорів про внесення змін до Кредитного договору, які мають однакові номери №15-93/02-3/09-1, але різні дати укладення, тоді як спірний договір містить розбіжності по відношенню до Кредитного договору та усіх наступних договорів про внесення змін до нього, а істотні зміни, передбачені спірним договором, не знайшли свого відображення у жодному з договорів забезпечення.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаного позову, виходячи з того, що спірний у справі договір не є самостійним договором, а є невід'ємною частиною Кредитного договору, що змінює та доповнює його деякі пункти, тоді як зі змісту довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_7 під час підписання спірного договору, не вбачається заборон та обмежень для внесення змін до вже укладених господарських та кредитних договорів, не передбачено жодної окремої процедури внесення змін до них. Також суд першої інстанції виходив з висновку про подальше схвалення спірного договору позивачем, позаяк факт виконання сторонами Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 до Кредитного договору встановлений рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2357/15.

Суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та позов задовольнив, дійшовши висновку, що спірний договір підписаний ОСОБА_7 від імені ПАТ "Промінвестбанк" з перевищенням повноважень, визначених виданою йому довіреністю від 10.10.2008, зважаючи на відсутність рішення представника територіального управління Національного Банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку, чи тимчасового адміністратора Промінвестбанку стосовно погодження зміни умов кредитування, продовження строку кредиту до 31.12.2015, встановлення графіку погашення заборгованості.

Водночас суд апеляційної інстанції виходив з того, що при укладенні усіх додаткових договорів про внесення змін до Кредитного договору, крім Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009, їх підписанню передував відповідний процес погодження умов та вирішення питань, пов'язаних з їх укладанням, що супроводжувався та закріплювався відповідними документами. А підписання спірного Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 відбулось без жодного попереднього погодження як зі сторонами, так і з поручителями.

При цьому у договорах про внесення змін від 30.04.2009, 31.07.2009, 31.08.2009, 01.12.2009, 27.01.2010, 07.07.2010, 01.09.2010, 30.09.2010, 06.11.2010, 02.12.2010, 21.01.2011, 28.01.2011, 26.05.2011, 10.01.2012, 27.01.2012, 20.02.2012, 01.03.2012, 05.03.2012, 05.06.2012, 21.03.2013, 08.12.2014 до Кредитного договору сторони виходили з умов, які кардинально відрізняються від зазначених у Договорі про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009 (зокрема, щодо кінцевого строку повернення кредиту, графіків сплати платежів тощо).

За висновком суду апеляційної інстанції, укладення в подальшому вказаних договорів про внесення змін до Кредитного договору, якими змінювались умови кінцевого строку виконання умов кредитного договору, викликає сумнів щодо обізнаності сторін про факт існування спірного Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009.

Більш того, суд апеляційної інстанції встановив, що в п. 1.2 спірного договору про внесення змін до Кредитного договору, датованого 02.02.2009, вказані платіжні реквізити рахунків банку для здійснення повернення кредиту шляхом перерахування коштів, які не існували до переходу банку на систему FLEXCUBE (Автоматизована Банківська система) на початку 2013 року. А у преамбулі спірного договору №15-93/02-3/09-1 вказано про укладання сторонами цього договору за №20-2885/2-1, тоді як вказана нумерація договорів про внесення змін до Кредитного договору була запроваджена лише у 2014 році, і договір про внесення змін до Кредитного договору №20-2885/2-1 від 08.12.2014 саме передбачає термін повернення кредиту не пізніше 31.12.2015, а також платіжні реквізити банку, визначені в п. 1.2 спірного договору.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо ж недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому з аналізу положень ст. 215 ЦК України з урахуванням ст.ст. 180, 181 ГК України та ст. 638 ЦК України вбачається, що вказаною нормою передбачено визнання недійсним саме вчиненого правочину, тобто такого, при вчиненні якого сторони у передбачених законом порядку та формі досягли згоди щодо усіх його істотних умов, але не дотримались встановлених законом вимог. Натомість встановлення господарським судом обставин, за яких правочини не вважаються вчиненими (господарські договори укладеними), є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору (п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Разом з тим рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. При цьому рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили (п.п. 1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 за № 6).

У силу ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття (п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 за №7).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, Донецький апеляційний господарський суд задовольнив клопотання позивача про долучення додаткових доказів (вх.№ 02-31/4156/17 від 13.06.2017р., вх.№02-31/5169/17 від 24.07.2017р., вх.№02-31/5358/17 від 01.08.2017р., вх.№02-31/5581/17 від 09.08.2017р., вх.№02-31/5606/17 від 10.08.2017р.), зазначивши, що позивачем доведені причини неможливості подання доказів суду першої інстанції.

Однак у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції відсутні зазначення про конкретні причини неможливості подання позивачем відповідних доказів під час розгляду справи судом першої інстанції із наданням належної правової оцінки їх поважності. Зокрема, судом не вказано підстави відхилення заперечень відповідача проти задоволення клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

При цьому судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви лише до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Разом з тим слід зауважити, що викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції висновки по суті спору мають суперечливий характер, адже при вирішенні спору суд дійшов висновку про недійсність спірного у справі договору з підстав відсутності погодження представника територіального відділення Національного банку України на його підписання, але водночас зазначив про неможливість укладення спірного у справі договору, датованого 02.02.2009, зокрема, до 2013 року (через відсутність існування відповідних платіжних реквізитів банку), тоді як постановою Правління Національного банку України від 17.03.2009 №139 припинено тимчасову адміністрацію у Промінвестбанку, а наказом №95-к від 16.03.2009 головою правління Промінвестбанку призначено Башкірова В.В.

Тобто апеляційний господарський суд переглянув справу за додатково поданими позивачем доказами, не з'ясувавши належним чином наявність передбачених ст. 101 ГПК України підстав для їх прийняття, а також не надавши належної правової оцінки встановленим ним обставинам справи у їх системному взаємозв'язку.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про недотримання судом апеляційної інстанції при вирішенні спору вимог ст.ст. 43, 47, 43, 101, 105 ГПК України, тобто постанова не відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Оскільки касаційна інстанція не наділена правом оцінки доказів, наданих сторонами у справі, а таке право належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин із дотриманням усіх вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.08.2017 у справі №905/397/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді О.Євсіков

О.Попікова