РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017Справа №910/19502/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізоформ»

До Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

Про стягнення 91 138,43 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Булах Л.С.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізоформ» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (далі - відповідач) про стягнення 91 138,43 грн., з яких: 83 000,00 грн. основного боргу, 1 660,00 грн. пені, 5 004,90 грн. інфляційних втрат, 1 473,53 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.17. порушено провадження у справі № 910/19502/17 та призначено її до розгляду на 05.12.17.

Позивачем в судовому засіданні 05.12.17. подано письмові пояснення по справі та підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 05.12.17. не з'явився, вимоги ухвали суду від 08.11.17. не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, проте, 01.12.17. через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю повноваженого представника Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» в інших судових засіданнях та відсутністю інших фахівців в галузі права, які б могли «представити та захистити законні права та інтереси» відповідача.

Позивач в судовому засіданні 05.12.17. заперечував проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні 05.12.17. клопотання відповідача про відкладення розгляду справи № 910/19502/17, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з підстав наведених далі.

За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

До клопотання відповідачем не додано належних доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини, на які заявник посилається як на підставу відкладення розгляду справи, оскільки, у відповідності до наданих до клопотання ухвал Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/8986/17 та у справі № 826/12895/17, Публічне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» не учасником судового процесу за вказаними справами.

Разом з тим, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

При цьому, враховуючи дату отримання відповідачем ухвали про порушення провадження в даній справі (14.11.17.), суд дійшов висновку, що до дати судового засідання 05.12.17. відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвали суду від 08.11.17. та підготовки обґрунтування власної правової позиції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/19502/17.

В судовому засіданні 05.12.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.17. між позивачем (Виконавець) та відповідачем в особі директора філії «Птахофабрика «Авіс» (Замовник) було укладено Договір № 296341 про надання послуг (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Виконавець зобов'язується протягом визначеного в Договорі строку надавати послуги по миттю приміщень пташників та обладнань (далі - Послуги), а Замовник зобов'язується оплачувати такі послуги.

Філія «Птахофабрика «Авіс» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард», що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 6.1 з дати укладення Договору і діє до 31.06.17. включно. Якщо на дату закінчення строку дії Договору які-небудь із зобов'язань сторін не виконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1.2 Договору детальна інформація щодо Послуг, які надаватимуться Замовнику, містяться у кошторисах, які є додатками до Договору.

Контрагентами було підписано та скріплено печатками кошториси від 16.01.17. до Договору.

Згідно з п. 3.3 Договору здавання Послуг Виконавцем та прийняття їх результатів Замовником оформлюється актом прийому-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 1 робочого дня після фактичного надання послуг. Підписання акту прийому-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку. (п. 3.4 Договору).

Положеннями пункту 3.1 сторонами погоджено, що оплата здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Виконавця, в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано відповідачу послуг за Договором на загальну суму 522 230,00 грн., оплачено послуг на суму 439230,00 грн., з них, неоплаченим частково на суму 83 000,00 грн. залишився спірний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1969 від 28.03.17. на суму 90 000,00 грн., який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Оскільки вказаний акт підписаний відповідачем без зауважень чи заперечень, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за Договором зобов'язань з надання послуг.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем акти приймання-передачі послуг є належним доказом надання послуг відповідачу за Договором, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з надання послуг на загальну суму 90 000,00 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

При цьому судом враховано, що в рахунок погашення заборгованості за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1969 від 28.03.17. на суму 90 000,00 грн. відповідачем було сплачено 7 000,00 грн. 07.04.17. (платіжне доручення № 99914601 від 07.04.17. на суму 47 000,00 грн.).

Оскільки решту грошових коштів в сумі 83 000,00 грн. по акту № 1969 від 28.03.17. відповідач позивачу не оплатив, вказане і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 83000,00 грн.

02.06.17. позивачем відповідачу було направлено претензію з вимогами оплатити наявну заборгованість.

Докази відповіді на таку претензію та докази погашення заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 83 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 5 004,90 грн. інфляційних втрат, 1 473,53 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

При здійсненні перерахунку 3% річних та інфляційних втрат судом враховано наступне.

Акт на суму 90 000,00 грн. підписано 28.03.17., за умовами п. 3.1 Договору оплата не пізніше 5 календарних днів з дати підписання акту, отже, в даному випадку оплата до 02.04.17. включно, з 03.04.17. виникло прострочення на суму 90 000,00 грн. Судом встановлено, що 7000,00 грн. було погашено платіжним дорученням від 07.04.17., отже, періоди для розрахунку наступні:

- на суму 90 000,00 грн. з 03.04.17. по 06.04.17. (оскільки дата проплати не враховується в період згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»);

- на суму 83 000,00 грн. з 07.04.17.

Позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму 83 000,00 грн., отже, період для їх нарахування починається з 07.04.17., а не з 01.04.17., як на те вказує в своїх розрахунках позивач.

З врахуванням вказаного судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 5004,69 грн., розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1432,53 грн. Інфляційні втрати в сумі 0,21 грн. та 3% річних в сумі 41,00 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 660,00 грн. пені, суд відзначає наступне.

За порушення Замовником строку оплати Послуг, встановленого п. 3.1 Договору, Замовник, на вимогу Виконавця, сплачує пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати послуг, але загальний розмір пені за всі дня прострочення оплати Послуг не може перевищувати 2% від суми заборгованості (п. 4.2 Договору).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач нараховує пеню на суму 83 000,00 грн. за період з 01.04.17. по 02.11.17. (за 7 місяців) в розмірі 2% від суми заборгованості.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Установлене статтею 3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами. (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

При цьому у відповідності до Преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Судом здійснено перерахунок пені на суму 83 000,00 грн. з врахуванням викладеного при перерахунку 3% річних та інфляційних втрат, з врахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, за період з 07.04.17. по 07.10.17. по подвійній обліковій ставці НБУ та встановлено, що її розмір становить 10 603,53 грн. Однак, як відзначалось судом, в пункті 3.1 Договору сторони встановили, що загальний розмір пені за всі дні прострочення оплати Послуг не може перевищувати 2% від суми заборгованості, тобто в даному випадку, 2% від 83 000,00 грн., тобто не може перевищувати суду 1 660,00 грн.

З огляду на вказане позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Додатково судом враховано викладене в п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»: відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії N 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму".

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, б. 121В; ідентифікаційний код 00851519) в особі Філії «Птахофабрика «Авіс» (32325, Хмельницька область, Кам'янець-Подільський район, село Гуменці, вул. Вербецьке шосе, б. 1; ідентифікаційний код 39765686) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізоформ» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, б. 19/3, корпус 1, кім. 5; ідентифікаційний код 34937637) 83 000 (вісімдесят три тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 1 660 (одну тисячу шістсот шістдесят) грн. 00 коп. пені, 5 004 (п'яти тисяч чотири) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 1 432 (одну тисячу чотириста тридцять дві) грн. 53 коп. 3% річних, 1 599 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 28 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.17.

Суддя Т.М. Ващенко