ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017р. Справа № 917/1563/17

за позовом Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (36002, м. Полтава, пров. Чайковського, 5, )

до Фізичної особи - підприємця Тєлкова Олега Сергійовича (36020, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про стягнення 7882,17 грн.

Суддя Ореховська О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Погрібняк О.М., довіреність від 11.04.2017р. № 17

від відповідача: не з"явився

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Судом повідомлено, що повне рішення буде складено у строк не більше п'яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (позивач у справі) до Фізичної особи - підприємця Тєлкова Олега Сергійовича (відповідач у справі) про стягнення 7 882,17 грн. заборгованості за договором оренди № 1Р-21 торгівельного місця №21 сектору - 1 від 01.11.2011року, що розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34 "а", з яких: 6560,89 грн. - основний борг, 1321,28 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, яка до цього часу не погашена.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.09.2017р. позовну заяву КП "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради прийнято судом та порушено провадження у справі № 917/1563/17. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.10.2017р.

В судове засідання 19.10.2017р. представник відповідача не з'явився. Копія ухвали суду від 22.09.2017р. направлена на адресу відповідача зазначену у позовній заяві, повернулася до суду не врученою з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Позивач через канцелярію суду надав лист (з додатками) від 17.10.2017р. № 734 (вх. № 12681 від 17.10.2017р.), в якому повідомив про відсутність судових рішень, судових проваджень щодо спірних правовідносин чи питань, пов'язаних зі спірними правовідносинами.

Позивачем подано клопотання (вх. № 12762 від 19.10.2017р.) про продовження строку вирішення спору на 15 днів у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів по справі.

Ухвалою від 19.10.2017р. судом продовжено строк вирішення спору на 15 днів та у зв"язку з невиконанням відповідачем вимог п. 5 ухвали господарського суду Полтавської області від 22.09.2017р., відкладено розгляд справи на 04.12.2017р.

Через канцелярію господарського суду Полтавської області позивач надав додаткові пояснення ( вх. № 14556 від 28.11.2017 р.) із залученням детального розрахунку і періоду виникнення боргу по орендній платі та відображенням проплат які здійснював відповідач

( додана до пояснення позивача виписка по рахунку).

В судове засідання 04.12.2017р. представник відповідача не з'явився. Копія ухвали суду від 19.10.2017р. направлена на адресу відповідача зазначену у позовній заяві, повернулася не врученою у зв'язку "із закінченням терміну зберігання".

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова ВГСУ № 18), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем проживання фізичної особи є адреса: 36020, АДРЕСА_1 (яка зазначена у позовній заяві). Отже, відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних в матеріалах справи, достатньо, а неявка відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 04.12.2017р. позовні вимоги підтримав та прохав суд позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Відповідач відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, суд встановив:

Виконавчим комітетом Полтавської міської ради було прийнято рішення № 225 від 03.08.2011р. "Про організацію міського комунального ринку "Речовий". Організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку, згідно із Правилами торгівлі на ринках, доручено суб'єкту господарювання - комунальному підприємству "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради.

Пунктом 3.3. вказаного рішення позивача зобов'язано забезпечити укладання договорів оренди торговельних місць з фізичними особами-підприємцями.

01 листопада 2011 року між Комунальним підприємством "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Тєлковим О.С. (відповідач, орендар) був укладений договір оренди № 1Р-21.

Відповідно до п. 1.1. договору предметом договору є торговельне місце сектору 1 № 21 загальною площею 4 кв. м., що розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 34-а ( Фрунзе, 34-А), та надається орендодавцем (позивачем) у тимчасове платне користування орендареві (відповідачу) для провадження торговельної діяльності.

За умовами договору орендар набуває право користування об'єктом оренди з дня підписання даного договору (п. 1.4. договору).

Пунктом 3.2. договору передбачено обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату.

В пункті 4.1. договору визначено, що орендна плата за об'єкт оренди становить 234,75 грн. в місяць.

Орендна плата вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата (п. 4.2. договору).

Даний договір укладено строком на 59 місяців та діє з 01.11.2011р. по 27.09.2016р. включно (п. 7.1. договору).

За твердженням позивача, відповідач своїх зобов'язань за договором в частині своєчасної і повної сплати орендної плати належним чином не виконав, внаслідок чого за користуванням торгівельним місцем за грудень 2013р., лютий 2014р., та за період з травня 2014р. по 27 вересня 2016р. включно, утворилась заборгованість, яка станом на момент розгляду справи в суді становить 6560,89грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору оренди торговельного місця №1Р-21 від 01.11.2011 року, яка складається з: основного боргу в сумі 6560,89грн. за грудень 2013р., лютий 2014р. та за період з травня 2014р. по 27 вересня 2016р. включно та пені в сумі 1321,28 грн. за період з 25.11.2013 року по 25.02.2017 року (розрахунок арк. с. 18-20).

Відповідач жодних заперечень на позов не надав.

При винесенні рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до п. 20 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 (далі - Правила торгівлі на ринках) передбачено право адміністрації ринку на укладання письмових угод з продавцями про надання торгівельних місць в оренду з зазначенням у письмовій угоді терміну дії угоди, асортименту товару, що реалізується, розташування торгівельного місця, умов оренди торгівельного місця, розміру та порядку оплати за оренду майна, переліку послуг, які надає ринок, та їх вартості.

Пунктом 13 Правил торгівлі на ринках торговельне місце визначається як площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Тобто, об'єктом договору оренди у спірних правовідносинах є торговельне місце.

У відповідності до пунктів 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 статті 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пояснень позивача та наявних у справі доказів, станом на момент розгляду справи в суді борг відповідачем не сплачений. Доказів сплати орендних платежів відповідачем суду не подано.

Згідно умов п. 7.1. договору, вказаний договір оренди діє по 27.09.2016р.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом, зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК, ст. 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Таким чином, закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу за договором оренди торговельного місця в сумі 6560,89грн. за грудень 2013р., лютий 2014р. та за період з травня 2014р. по 27 вересня 2016р. включно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати орендарем орендної плати та витрат за комунальні послуги та/або у разі несвоєчасного повернення орендарем з оренди торгівельного місця, останній сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день такої несплати. Сплата пені не звільняє орендаря від виконання своїх зобов'язань по даному договору.

Згідно зі ст. 3 Закону "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено до стягнення 1321,28грн. пені за період з 25.11.2013 року по 25.02.2017 року (по кожному місяцю заборгованості період нарахування пені не перевищує 6 місяців) з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст.232 ГК України.

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд встановив, що останнім при нарахуванні допущено арифметичну помилку. За розрахунком, здійсненим судом з урахуванням викладеного, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 1317,42грн.

В частині стягнення 3,86 грн. пені слід відхилити за безпідставністю.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тєлкова Олега Сергійовича (36020, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради (пров. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002, ) 6560,89грн. основного боргу, 1317,42грн. пені, 1599,21 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Повне рішення складено та підписано 06.12.2017 р.

Суддя О.О. Ореховська