КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 910/11242/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 05.12.2017 по справі №910/11242/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017

у справі №910/11242/17 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Констанза"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 64 745,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Констанза" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі-відповідач) пені у розмірі 64 745,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 у справі №910/11242/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції від 25.09.2017, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; на неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Вислухавши думку представника позивача та враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка загаченого вище представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, судова колегія встановила наступне.

На підставі заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" про відкриття банківського рахунку у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приватбанк" останньому було відкрито рахунок № 7536 (поточний рахунок), валюта - українська гривня.

Згідно зазначеної заяви позивач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

23.01.2017 з рахунку №7536, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Костанза", через карту ключ до рахунку №239376 були списані грошові кошти у сумі 696 200,00 грн з призначенням платежу - оплата за товари та послуги, заняття спортом: Еліт фітнес, на рахунок №3747, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Як стверджує позивач, 23.01.2017 він звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" із заявою про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку № 7536 (поточний рахунок).

23.01.2017 карта №239376 була заблокована за заявкою позивача в ПС Приват24, а грошові кошти в сумі 696 200,00 грн не були перераховані банком на рахунок №3747, а в свою чергу, були заблоковані банком на його внутрішньому рахунку.

В подальшому, досудовим слідством було встановлено, що 22.01.2017, приблизно о 23.50 годині, невстановлена особа таємно викрала належну директору позивача картку ПАТ КБ "Приватбанк", що є ключем до поточного рахунку №7536, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Костанза", з якої в подальшому і були здійснені вищезазначені транзакціі.

З огляду на викладене, позивач неодноразово звертався до банку із проханням разблокувати та повернути кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза".

В свою чергу, відповідач протягом тривалого часу не повертав грошові кошти позивачу, здійснивши повернення лише 25.04.2017 в сумі 1 200,00 грн та 26.04.2017 в сумі 695 000,00 грн.

Оскільки відповідач безпідставно утримував грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза", що були незаконно списані з його банківського рахунку, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача нарахованої пені у розмірі 64 745,40 грн на суму неналежного переказу у розмірі 696 200,00 грн., який був здійснений неналежним платником.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, судова колегія приймає до уваги договір банківського обслуговування, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до п.3.2.1.1.16 умов, при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, а тому до даних правовідносин, застосовуються норми глави 72 параграфу 3 розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України, спеціальні норми - Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Інструкція "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

У відповідності до ст.1 розділу 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" терміни та поняття у цьому Законі вживаються в такому значенні:

держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу;

еквайрингова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайринг;

еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі;

емітент електронних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів;

ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу;

платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів.

неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Як встановлено вище, 22.01.2017, в наслідок здійснення невстановленою особою крадіжки, належної директору позивача картки ПАТ КБ "Приватбанк", що є ключем до поточного рахунку № 7536, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Костанза", 23.01.2017 були здійснені транзакції з перерахування грошових коштів у сумі 696 200,00 грн з зазначеного поточного рахунку позивача на рахунок №3747, який належить ФОП Самойлову Геннадію Валерійовичу.

Згідно із п.1.1.2.1.13 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, (для дзвінків з-за кордону).

23.01.2017 позивач звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" по каналу Приват 24 про несанкціоновані списання грошових коштів з рахунку № 7536 (поточний рахунок), в зв'язку із чим відповідачем 23.01.2017 було заблоковано картку №239376.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Враховуючи викрадення банківської картки, позивач звернувся із заявою до поліції, на підставі якої, 26.01.2017 Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за фактом крадіжки були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 0000368, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000368.

Листом слідчого СВ Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Сивун В.М. за вих. № 17/368 від 06.02.2017 було повідомлено відповідача про наявність кримінального провадження №0000368 за фактом крадіжки картки "Приватбанку" за № 239376, яка є ключем до поточного рахунку позивача №7536.

Крім того, зазначеним листом слідчий повідомив відповідача про наявність фото та відео доказів, підтверджуючих, що директор позивача не здійснював транзакції з перерахування грошових коштів у сумі 696 200,00 грн.

Також, слідчий звернувся до відповідача із проханням розблокувати грошові кошти в сумі 696 200,00 грн та повернути їх на рахунок законного власника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза", до вирішення питання по кримінальному провадженню.

З урахуванням вищенаведеного, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою щодо повернення грошових коштів у сумі 696 200,00 грн на свій рахунок, копії листів містяться у матеріалах справи.

Згідно із п.32.1 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до п. 37.1 ст. 37 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Як свідчать матеріали справ, відповідач, своїм листом вих. №20.1.0.0.0/7-20170208/3054 від 23.02.2017 повідомив директора позивача про те, що ним були порушені умови і правила надання банківських послуг, а всі операції по картці були здійснені успішно при наявності картки з коректним введенням ріn-коду.

Також, банк зазначив, що грошові кошти в сумі 696 200,00 грн, які переведені з карти ключ на рахунок ФОП Самойлова Геннадія Валерійовича, заблоковані на внутрішніх рахунках банку.

Дані обставини також відображені в рішенні Господарського суду Київської області від 06.06.2017 у справі №911/836/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" до ФОП Самойлова Геннадія Валерійовича, за участю третьої особи - ПАТ КБ "Приватбанк", про стягнення 24 711,67 грн, яким також встановлено, що кошти у сумі 696 200,00 грн, які були списані з рахунку позивача через РОS-термінал, в якості оплати за товари та послуги, заняття спортом, після їх списання з рахунку позивача потрапили на транзитний рахунок банку та в подальшому, за зверненням позивача, були заблоковані банком на внутрішньому рахунку банку та не були перераховані останнім на рахунок ФОП Самойлова Геннадія Валерійовича.

Статтею 35 ГПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, рішення Господарського суду Київської області 06.06.2017 у справі №911/836/17, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Вищезазначеним рішенням також встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" здійснив повернення на поточний рахунок позивача грошових коштів у сумі 696 200,00 грн лише 26.04.2017.

При цьому, апелянт (відповідач) посилається на недоведеність з боку позивача наявності його вини щодо здійснення транзакції по списанню грошових коштів з рахунку позивача у сумі 696 200,00 грн. Також посилається на право, яке передбачене п.37.2 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", не повертати на рахунок неналежного платника (позивача) суму попередньо списаного неналежного переказу впродовж 90 (дев'яносто ) календарних днів.

На думку відповідача, зазначене вище підтверджує правомірність його дій, а тому до нього не має застосовуватись відповідальність у вигляді нарахування пені.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яносто календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Із системного аналізу вищенаведеної статті випливає, що остання чітко визначає дії емітента (відповідача) у разі опротестування переказу держателем (позивачем). Емітент (відповідач) наділений правом на встановлення ініціатора переказу, а також правомірності зазначеного переказу. На зазначені дії законодавець встановив граничний термін у 90 (дев'яносто) календарних днів з моменту призупинення завершення переказу.

Друга частина п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначає, по-перше, дії останнього, а по-друге передбачає відповідальність емітента перед неналежним платником при зазначеній ініціації.

Слід додатково зазначити, що у разі ініціації емітентом неналежного переказу з рахунку неналежного платника не має різниці на який день відбулось встановлення ініціатора переказу та з'ясування правомірності зазначеного переказу.

У даному випадку має значення саме результат встановлення правомірності переказу, чи відбувся переказ правомірно чи ні. І у разі встановлення емітентом, що з ініціації неналежного платника відбувся неналежний переказ, на емітента (відповідач), окрім обов'язку щодо переказу на рахунок неналежного платника (позивача) відповідної суми грошей за рахунок власних коштів, законодавцем також покладено відповідальність, у вигляді сплати пені неналежному платнику (позивачу) в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними .

Враховуючи вищезазначене, з'ясуванню підлягає чи було встановлено емітентом, що списання грошових коштів у сумі 696 200,00 грн з поточного рахунку позивача №7536 було ініційовано неналежним платником і чи був зазначений переказ неналежним чи ні.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявний лист слідчого СВ Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенанта поліції Сивун В.М. за вих. № 17/368 від 06.02.2017, яким було повідомлено відповідача про наявність кримінального провадження № 0000368 за фактом крадіжки картки "Приватбанку" за №239376, яка є ключем до поточного рахунку позивача №7536.

Крім того, зазначеним листом слідчий повідомив відповідача про наявність фото та відео доказів, підтверджуючих, що директор позивача не здійснював транзакції з перерахування грошових коштів у сумі 696 200,00 грн.

Також, слідчий звернувся до відповідача із проханням розблокувати грошові кошти в сумі 696 200,00 грн та повернути їх на рахунок законного власника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза", до вирішення питання по кримінальному провадженню.

Більше того, відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі сам зазначає, що грошові кошти в сумі 696 200,00 грн були не санкціоновано списані з рахунку позивача третьої особою-шахраєм.

Оскільки, як свідчить вищевикладене, відповідачем було встановлено, що списання грошових коштів у сумі 696 200,00 грн з поточного рахунку позивача №7536 було ініційовано неналежним платником та зазначений переказ був неналежним, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Також, судова колегія приймає до увагу правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі №6-71 цс15 від 13 травня 2015 року, яка в силу ст.111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до якої користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (ПІН) або іншій інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, тому зайвий раз підтверджує обґрунтованість позовних вимог.

У відповідності до ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев'яносто календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Так, позивач керуючись положенням п.37.2 ст.37 зазначеного Закону нарахував та просить стягнути з відповідача пеню, яку нараховану на суму неналежного платежу у розмірі 1 200,00 грн. за період з 24.01.2017 по 25.04.2017 у сумі 110,40 грн, та на суму неналежного платежу у розмірі 695 000,00 грн за період з 24.01.2017 по 26.04.2017 у сумі 64 635,00 грн.

Враховуючи вищевстановлене та перевіривши розрахунок позивача, судова колегія прийшла висновку, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 64 745,40 грн.

Доводи апелянта (відповідача) з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст.104 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Крім того, судова колегія звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32-34, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 у справі №910/11242/17 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 у справі №910/11242/17 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/11242/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

Б.В. Отрюх