ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 914/360/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін:

від стягувача: ОСОБА_2 (довіреність № 01/44-948Д від 21.12.16р.)

від боржника: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу держаного підприємства «Енергоринок» №01/44-13312 від 10.11.2017

на ухвалу господарського суду Львівської області від 08.11.2017

про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробничого підприємства «Енергія Новояворівськ»

у справі № 914/360/17, суддя Синчук М.М.,

за позовом (стягувач) держаного підприємства «Енергоринок»

до відповідача (боржник) товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробничого підприємства «Енергія Новояворівськ»

про стягнення заборгованості в розмірі 3 614 509,16 грн.,

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Львівської області від 08.11.2017 частково задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробничого підприємства «Енергія Новояворівськ» про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі №914/360/17. Розстрочено виконання цього на шість місяців рівними частинами з початком розстрочки 01.11.2017, а саме: 76 094 грн. з 1 листопада 2017 року до 30 листопада 2017 року; 76 094 грн. 3 1 грудня 2017 року до 31 грудня 2017 року; 76 094 грн. з 1 січня 2018 року до 31 січня 2018 року; 76 094 грн. з 1 лютого 2018 року до 28 лютого 2018 року; 76 094 грн. з 1 березня 2018 року до 31 березня 2018 року; 76 094 грн. з 1 квітня 2018 року до 30 квітня 2018 року.

В обґрунтування вищезазначеної ухвали, місцевий господарський суд зазначає, що з врахуванням виключних обставин: важкого фінансового стану боржника, виконання рішення суду призведе до негативних наслідків для підприємства, що взагалі унеможливить виконання рішення про стягнення коштів. Тому, саме розстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати фінансові кошти для повного його виконання.

В апеляційній скарзі державне підприємство «Енергоринок» (стягувач) просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 08.11.2017 та повністю відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю Науково- виробничого підприємства «Енергія Новояворівськ» про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі №914/360/17.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що доцільність розстрочки має вирішуватись державним виконавцем, оскільки саме ним вживаються заходи примусового виконання рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі №914/360/17.

Також, зазначає, що внаслідок того, що ухвалою господарського суду Львівської області від 18.07.2017 відстрочено виконання рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі №914/360/17, то в силу п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні докази відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення.

Суд першої інстанції, надавши розстрочку виконання рішення на 6 місяців лише з тієї підстави, що у боржника на рахунках недостатньо коштів для виконання рішення суду, фактично враховував лише інтереси боржника. При цьому, не проаналізував можливість виконання рішення за рахунок майна боржника, проігнорувавши доводи стягувача про те, що строк невиконання рішення є надмірно тривалим, внаслідок чого порушується принцип «остаточності виконання рішення суду» та «права на справедливий суд».

Розстрочка виконання рішення призведе до накопичення боргових зобовязань ДП «Енергоринок» перед генеруючими компаніями, що несе загрозу забезпечення енергетичної безпеки держави та може вплинути на стратегічне значення й надійне функціонування стягувача та паливно-енергетичного комплексу України.

В судове засідання зявився представник стягувача.

Боржник в судове засідання не зявився, просить розгляд справи відкласти, покликаючись на відсутність представника, проте дане клопотання судом не задоволено, оскільки участь в процесі не обмежується одним представником юридичної особи. Неявка боржника визнана судом без поважних причин та відсутні процесуальні перешкоди в судовому розгляді.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги стягувача та скасування ухвали господарського суду Львівської області від 08.11.2017, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі №914/360/17, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2017, задоволено позов держаного підприємства «Енергоринок» та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Науково- виробничого підприємства «Енергія Новояворівськ» на користь державного підприємства «Енергоринок» 3 212 163,99 грн. основної заборгованості, 249 400,20 грн. пені, 3 212,16 грн. штрафу, 122 248,37 грн. інфляційних втрат, 27 484,44 грн. 3% річних, 54 217,64 грн. судового збору.

На виконання вищевказаного рішення, місцевим господарським судом було видано наказ від 14.06.2017 у справі №914/360/17.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.07.2017 наказ від 14.06.2017 у справі №914/360/17 визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3 212 163,99 грн. основної заборгованості, у звязку з сплатою такої.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.07.2017 у справі №914/860/17 частково задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Енергія-Новояворівськ» про відстрочку виконання рішення суду від 06.03.2017 у справі №914/360/17 та відстрочено виконання рішення господарського суду Львівської області від 06.03.2017 у справі №914/360/17 до 30.10.2017.

В поданій заяві боржник, просить суд розстрочити вказане рішення суду, посилаючись на те, що прогнозований обсяг грошових надходжень станом на жовтень 2017 року є недостатнім для погашення боргу перед позивачем.

Вказує на те, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області №309 від 18.10.2017, новий опалювальний сезон розпочався у м. Новояворівськ з 23.10.2017, а тому, кошти за послуги з централізованого опалення почнуть надходити на рахунки підприємства - боржника не раніше другої половини листопада 2017 року.

Крім того, представник заявника зазначив, що стосовно товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Енергія-Новояворівськ» існує дебіторська заборгованость контрагентів, яка виникла на підставі укладених цивільно-правових і господарських договорів. Зокрема, станом на 31.12.2015 заборгованість становила 98 550 000,00 грн., станом на 31.12.2016 196 729 000,00 грн. За період відстрочки дебіторська заборгованість зросла до 223 657 000,00 грн. На підтвердження зазначеного, боржником долучено баланс (звіт про фінансовий стан на 30.09.2017). Доказів, які б свідчили про заходи боржника про зменшення заборгованості боржників перед ним не додано.

Заявник зазначає, що на його платоспроможність впливають факти несвоєчасних розрахунків за спожиту електричну енергію та нерегулярного відшкодування її вартості з державного бюджету (у вигляді пільг та субсидій), а також, боргу позивача перед відповідачем. Станом на 01.01.2017 ця заборгованість становила 131 743 420,46 грн., станом на 31.01.2017 153 163 953,10 грн. За період відстрочки сума заборгованості зросла до 159 268 960,08 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків між позивачем та відповідачем за електричну енергію, згідно договору №3742/02 від 20.12.2006.

Наведені обставини, в свою чергу, утруднюють одночасне виконання фінансових зобовязань відповідачем перед позивачем, оскільки одночасне стягнення вказаних сум може суттєво зашкодити нормальному функціонуванню підприємства, яке, на сьогоднішній день, перебуває у критичній фінансово економічній ситуації. Тобто, судом при вирішенні розстрочки для боржника не враховано балансу інтересів сторін при виконанні рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно пункту 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про розстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що:

1) виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Окрім того, слід враховувати те, що існування заборгованості, підтверджене обовязковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів на підставі довідки ним виготовленої. Обовязково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що неможливість виконання рішення через відсутність у боржника - юридичної особи коштів сама по собі не означає необхідності надання розстрочки виконання судового рішення, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Тому, у такій ситуації (відсутність коштів на рахунках) заявник, окрім інших обставин, повинен доводити також неможливість виконання рішення повністю або частково за рахунок коштів, одержаних від реалізації майна боржника.

У цій справі суд першої інстанції, надавши розстрочку виконання рішення на 6 місяців з тієї підстави, що у боржника на рахунках недостатньо коштів для виконання рішення суду, а також виходячи з припущення можливого отримання боржником прибутку, фактично враховував лише інтереси боржника. При цьому, не зробив жодної спроби проаналізувати можливість виконання рішення за рахунок майна боржника, цілком не врахував доводи стягувача про те, що відповідно до фінансового звіту у боржника наявні необоротні та оборотні активи, а строк невиконання рішення є надмірно тривалим.

При цьому, місцевий господарський суд не обґрунтував дотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі з урахуванням тієї обставини, що 25.05.2017 винесена остаточна постанова Львівського апеляційного господарського суду в даній справі, а право позивача на ефективний судовий захист станом на момент розгляду справи не реалізовано.

З огляду на те, що нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення виконання рішення, тому суд оцінює докази, які підтверджують такі обставини.

Як на підтвердження важкого фінансового стану, боржник посилається на звіт про фінансовий стан на 30.09.2017.

Вказаний звіт є внутрішнім документом заявника-боржника, а тому не відображає обєктивного фінансового стану боржника та не є належним доказом, який б підтверджував важкий фінансовий стан останнього, а тому місцевий господарський суд безпідставно врахував вказаний доказ як належний без оцінки інших обставин по справі, в тому числі інтересів стягувача.

Окрім того, для належного вирішення питання щодо надання розстрочки виконання судового рішення, апеляційним господарським судом з'ясовано, що відсутні докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сам по собі незадовільний фінансовий стан боржника, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, оскільки їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача).

З цих підстав оскаржувана ухвала господарського суду Львівської області від 08.11.2017 підлягає скасуванню.

Положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтовані, а тому апеляційна скарга стягувача підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Львівської області від 08.11.2017 скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи апелянтом згідно платіжного доручення №641 від 21.06.2017 сплачено 1600,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача-боржника на користь стягувача 1600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 121 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу держаного підприємства «Енергоринок» №01/44-13312 від 10.11.2017 задоволити.

Ухвалу господарського суду Львівської області від 08.11.2017 в справі №914/360/17 скасувати.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Науково - виробничого підприємства «Енергія Новояворівськ» (адреса: 81053, вул. Богдана Пасічника, 1, м. Новояворівськ; ідентифікаційний код 32789941) на користь Державного підприємства «Енергоринок» (адреса: 01032, вул. Симона Петлюри, б. 27, м. Київ; ідентифікаційний код 21515381) 1600,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2017.