ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Справа № 5/161/10

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого (доповідача),

суддів: Поліщука В.Ю., Удовиченка О.С.,

за участю представників:

ФОП Галоян К.С. - Грабового А.М. (адвокат, договір про надання правової допомоги від 08.10.2017),

ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (дов від 23.03.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017

у справі № 5/161/10 господарського суду Миколаївської області

за позовом Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни

до Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського

підприємства ім. Т.Г. Шевченка

треті особи: 1.ОСОБА_4. ,

2.ОСОБА_5.,

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання

права власності,

встановив:

У вересні 2010 року позивач - Фізична особа-підприємець Галоян Каріне Саркисівна звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до відповідача - Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка про визнання договору купівлі-продажу № 01/10 від 15.07.2010 дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості відповідно до вищевказаного договору.

В обґрунтування позову посилалась на те, що між нею та відповідачем в особі ліквідатора укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняв нерухоме майно та сплатив його вартість. Проте відповідач, в порушення умов договору ухилився від його нотаріального посвідчення, що зумовило позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 у справі № 5/161/10 позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу №01/10, укладений від 15.07.2010 між Фізичною особою-підприємцем Галоян К.С. та Приватно-орендним виробничим сільськогосподарським підприємством ім. Т.Г. Шевченка. Визнано за Фізичною особою-підприємцем Галоян К.С. право власності на об'єкти нерухомості (згідно переліку).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (колегія суддів у складі: А.І. Ярош, Т.Я. Гладишева, В.А. Лисенко) рішення господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 року у справі № 5/161/10 скасовано. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни до відповідача Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовлено.

В касаційній скарзі Фізична особа-підприємець Галоян К. С. просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017. Провадження у справі № 5/161/10 припинити. Вважає оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції незаконною, прийнятою з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, а саме ст.ст. 33, 34, 80 99 ГПК України.

Представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подано відзив на касаційну скаргу, в якому не погоджуються з доводами касаційної скарги, просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є визнання дійсним договору купівлі-продажу від 15.07.2010 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Галоян К.С. та Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка в особі ліквідатора, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняла у свою власність об'єкти нерухомого майна згідно переліку, зазначеного в специфікаціях до Договору, які є невід'ємною його частинами. Ціни за кожен об'єкт також зазначалися в специфікаціях.

Місцевий господарський суд, розглянувши позовні вимоги, дійшов висновку про їх задоволення, з огляну на таке.

Станом на 14.07.2010 в провадженні господарського суду Миколаївської області знаходилась справа № 5/323/05 про банкрутство Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка.

Відповідно до протоколу засідання комітету кредиторів ПОВСП ім.Т.Г.Шевченка №35 від 14.07.2010, вирішено дати дозвіл ліквідатору ПОВСП ім.Т.Г. Шевченка Проскуріну С.І. на продаж нерухомого майна ПП Галоян Каріні Саркисівні відповідно до поданої заяви.

15.07.2010 року між ФОП Галоян К.С. та відповідачем в особі ліквідатора укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, на виконання умов якого актам приймання - передачі № 01/10 - 05/10 від 15.07.2010 ліквідатор передав ФОП Галоян К.С. відповідні об'єкти нерухомості, за які покупцем було сплачено 52 200,00 грн. через касу відповідача, що підтверджується квитанціями прибуткових касових ордерів.

Оскільки ліквідатор банкрута ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що позбавляє її у встановленому порядку зареєструвати право власності на придбані об'єкти нерухомості, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

02.03.2017 до Одеського апеляційного господарського суду звернулись фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з апеляційною скаргою на вказане рішення господарського суду від 14.10.2010, посилаючись на порушення їх прав та законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 14.10.2010 за апеляційними скаргами вказаних фізичних осіб, дійшов висновку, що укладення договору купівлі -продажу від 15.07.2010р. між ФОП Галоян К.С. та ПОВСП ім Т.Г. Шевченка порушило правовий інтерес ОСОБА_4 та ОСОБА_5

За змістом частини другої статті 220 ЦК України рішення суду про визнання договору дійсним прирівнюється до нотаріального посвідчення договору, враховуючи, що згідно зазначеної норми у разі прийняття рішення про визнання договору дійсним, наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з частиною 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Таким чином, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, на момент укладення договору купівлі - продажу від 15.07.2010 для чинності даного правочину з купівлі-продажу, в тому числі і спірного майна, а саме зерноскладу та корівнику, необхідними було і нотаріальне посвідчення, і державна реєстрація договору.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до витягу з протоколу №7 засідання майнової комісії від 09.05.2001 ПОВСП ім.Т.Г. Шевченка, вирішено виділити ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в рахунок майнового паю майно відповідно переліку майна пайового фонду і на основі свідоцтва про право власності на майновий пай - зерносклад.

Згідно акту приймання-передачі від 25.05.2001 за накладною №14 від 25.05.2001 члени майнової комісії передали, а ОСОБА_4 прийняла зерносклад.

21.11.2005 ОСОБА_4 видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) НОМЕР_1, згідно якого ОСОБА_4 має право на пайовий фонд майна КСП ім.Т.Г. Шевченка в розмірі 4018 грн.

Рішенням виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 27.09.2007 №62 "Про оформлення права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - зерносклад по АДРЕСА_1" вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - зерносклад по АДРЕСА_1: ОСОБА_4 на 22/100 ідеальних частин; ОСОБА_16 на 59/100 ідеальних частин; ОСОБА_17 19/100 ідеальних частин, та запропоновано заявникам звернутися до КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" за проведенням реєстрації права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна згідно з цим рішенням (т.2. а.с.95).

Відповідно до витягу з протоколу №21 засідання майнової комісії від 09.05.2001 ПОВСП ім. Т.Г.Шевченко, вирішено виділити ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_5 корівник двохрядний вартістю 19864,00 грн. в рахунок майнового паю майно відповідно переліку майна пайового фонду і на основі свідоцтва про право власності на майновий пай.

Згідно акту приймання-передачі за накладною №37 члени майнової комісії передали, а ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_5 прийняли корівник двохрядний.

21.11.2005 ОСОБА_5 видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії МК-13-07 №222, згідно якого останній має право на пайовий фонд майна КСП ім.Т.Г.Шевченка в розмірі 2016 грн.

Указом Президента України від 03.12.1999р. №1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки", з метою забезпечення реалізації державної аграрної політики, прискорення реформування та розвитку аграрного сектора економіки на засадах приватної власності, відповідно до частини четвертої статті 13 та керуючись статтею 102 Конституції України постановлено: Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській державним адміністраціям здійснити організаційні заходи щодо забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Указом Президента України від 29.01.2001р. № 62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки", з метою забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки, створення сприятливих умов для розвитку підприємництва і орендних відносин на селі та керуючись статтею 102 Конституції України, постановлено Міністерству аграрної політики України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям розробити до 1 березня 2001 року та здійснити протягом поточного року комплекс організаційних заходів щодо визначення розмірів паїв колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства (далі - паї), а також встановлення осіб, які є їх власниками; запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна; недопущення порушень майнових прав колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі права власності на паї.

Рішенням виконкому Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 24.02.2009 №9 "Про оформлення права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - двохрядного корівника по АДРЕСА_2" вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна - двохрядний корівник по АДРЕСА_2: ОСОБА_18 на 45/100 ідеальних частин; ОСОБА_21 на 44/100 ідеальних частин; ОСОБА_5 11/100 ідеальних частин, та запропоновано заявникам звернутися до КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" за проведенням реєстрації права власності на нежитловий об'єкт нерухомого майна згідно з цим рішенням.

Відповідно до п.51 Постанови Кабінету Міністрів України 25.12.2015, №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для державної реєстрації права власності у зв'язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються:

1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою;

2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають Свідоцтва про право власності на пай (майнові сертифікати), акти приймання-передачі, відповідно до яких вказаним особам при виході зі складу членів КСП ім.Т.Г. Шевченка (правонаступником якого являвся відповідач), виділено об'єкти нерухомості, які є також і предметом договору купівлі-продажу, укладеного відповідачем з ФОП Галоян К.С. - корівник, літА1, загальною площею 900,0 м2, за адресою АДРЕСА_2 та зерносклад, літА1, загальною площею 810 м2, за адресою АДРЕСА_1., суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що укладення договору купівлі-продажу від 15.07.2010 між ФОП Галоян К.С. та ПОВСП ім Т.Г.Шевченка в особі ліквідатора порушило правовий інтерес ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які згідно діючого законодавства, не позбавлені у майбутньому оформити право власності належним чином на виділене їм майно.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність договору купівлі-продажу нерухомого майна вимогам діючого законодавства, так як укладенням спірного договору купівлі-продажу порушено правовий інтерес ОСОБА_4 та ОСОБА_5, порушення продавцем порядку оформлення договору купівлі-продажу щодо нотаріального оформлення та державної реєстрації, що є підставою для відмови в позові про визнання його дійсним та, відповідно, для відмови у позові про визнання права власності на підставі зазначених правочинів.

Згідно зі ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак, твердження, зазначені в касаційній скарзі, про помилковість висновків апеляційного господарського суду, порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у касаційному провадженні. Крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що відповідно ст. 1117 ГПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Посилання в касаційній скарзі на ігнорування судом апеляційної інстанції наслідків припинення відповідача колегією суддів відхиляються з огляду на те, що на момент прийняття господарським судом першої інстанції рішення від 14.10.2010, яке було предметом апеляційного перегляду, відповідач як юридична особа, не була такою, що припинилася, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) роз'яснено, що ліквідація юридичної особи - сторони у справі, здійснена після прийняття судового рішення, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не може бути підставою для застосування пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін.

Отже, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вимогам чинного законодавства та відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись статтями 1117, 1119 , 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі №5/161/10 залишити без змін.

Головуючий Куровський С.В.

Судді Поліщук В.Ю.

Удовиченко О.С.