КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа№ 910/3883/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача: Богушко О.В.. - за дов. № 120/02 від 24.04.2017

від відповідача (апелянта): Пруднік С.І. - за дов. № 1748 від 19.05.2017, Петренко О.В.- за дов. № 55/0/25-17 від 12.05.2017.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Оболонь"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017

у справі №910/3883/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Оболонь"

про стягнення заборгованості в розмірі 4 093 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Приватне акціонерне товариство "Оболонь" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 та прийняти нове, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволені, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2017 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Оболонь" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Станіка С.Р., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Оболонь" прийнято до провадження у зазначено складі суддів та призначено до розгляду на 07.12.2017.

05.12.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

07.12.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів апелянтом подано клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме, НБУ та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні 07.12.2017 представники апелянта підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/3883/17 скасувати. Також підтримав клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про залучення третіх осіб.

В судовому засіданні 07.12.2017 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/3883/17 залишити без змін. Щодо клопотань відповідача про зупинення провадження у справі та про залучення третіх осіб просив відмовити в їх задоволенні.

Крім того, в судовому засіданні 07.12.2017 судом апеляційної інстанції було розглянуто, в процесі апеляційного провадження по справі, клопотання ПАТ "Оболонь" про зупинення провадження у справі № 910/3883/17 до вирішення пов'язаної з нею справи № 826/11199/16, що розглядається Вищим адміністративним судом України.

Клопотання мотивоване тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернулось з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазанової О.М., Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А., треті особи - Національний банк України, Шевченківський ВДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Оберемко Р.А., ПАТ «Укрінком», про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2017 у справі 826/11199/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 відмовлено в задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У випадку задоволення касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у вказаній справі будуть скасовані внесені зміни в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Укрінком» та відповідно встановлена незаконність перейменування на «Українську інноваційну компанію», а відповідно буде встановлена неналежність позивача у справі № 910/3883/17 та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Так, заслухавши думку представників учасників судового процесу щодо поданого апелянтом клопотання , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

В п. 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Так, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання ПАТ "Оболонь" про зупинення провадження у даній справі, оскільки зважаючи, на предмет та підстави позовних вимог, суд наділений повноваженнями встановити обставини необхідні для вирішення спору по суті, а тому враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність ознак неможливості розгляду справи № 910/3883/17, що визначені в п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, а також і про відсутність підстав для зупинення провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання ПАТ "Оболонь" про зупинення провадження у справі № 910/3883/17 до вирішення пов'язаної з нею справи № 826/11199/16.

Також, в судовому засіданні 07.12.2017 судом апеляційної інстанції було розглянуто, подане 07.12.2017 в процесі апеляційного провадження по справі, клопотання апелянта про залучення до участі у справі № 910/3883/17 в якості третьої особи на стороні відповідача - Національний банк України, яке мотивоване тим, що на останнього покладено функцію банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та ту обставину, що ПАТ «Укрінбанк» всупереч вимогам закону «Про банки і банківську діяльність» без погодження з НБУ внесло зміни до статуту, якими фактично припинило існування банківської установи виключивши з переліку видів діяльності банківські послуги, змінило керівника установи, а тому, апелянт вважає, що було порушено права та законні інтереси Національного банку України як регулятора за банківською діяльністю.

Так, заслухавши думку представників учасників судового процесу щодо поданого апелянтом клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національний банк України, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

За змістом абз. 4, 5 п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

З огляду на наведенні положення вбачається, що необхідною умовою для залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є наявність юридичного інтересу до предмету спору у такої особи, проте, дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що результат вирішення спору в даній справі ніяким чином не впливає на права та обов'язки Національного банку України в тому числі і на відносини, які випливають із договору, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки предметом розгляду в справі № 910/3883/17 є заборгованість за кредитним договором №10-11 від 18.11.2011 по простроченій заборгованості по основному боргу, який укладено між сторонами судового процесу, без участі Національного банку України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання апелянта не містять достатньо обґрунтованих підстав для залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Національного банку України, у зв'язку з чим відмовляє в його задоволенні.

Також, в судовому засіданні 07.12.2017 судом апеляційної інстанції було розглянуто, подане 07.12.2017 в процесі апеляційного провадження по справі, клопотання апелянта про залучення до участі у справі № 910/3883/17 в якості третьої особи на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яке мотивоване тим, що 24.10.2017 Верховним судом України у справі №21-392а16 скасовано рішення першої, апеляційної та касаційної інстанцій та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні в позові акціонера щодо оскарження постанови НБУ про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних та рішення Фонду гарантування про запровадження в ньому тимчасової адміністрації. У зв'язку з чим на сьогоднішній день в ПАТ «Укрінбанк» діє тимчасова адміністрація.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. При розгляді справи судом першої інстанції вказане клопотання вже розглядалось, а також, слід зазначити, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а саме, на дату винесення оскаржуваного рішення 12.09.2017 вказаної апелянтом постанови Верховного суду України від 24.10.2017 не було. Тому колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що вищевказані клопотання подавались до місцевого господарського суду в задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (скорочена назва - ПАТ "Укрінбанк") (банк) та публічним акціонерним товариством "Оболонь" (позичальник) 18.11.2011 було укладено кредитний договір №10-11.

Згідно з п 3.1 договору, банк надає позичальнику кредит в розмірі 30 000 000,00 грн. на термін 12 місяців по 17.11.2012 (включно).

Матеріали справи, на підтвердження видачі кредиту містять платіжне доручення №5263784 від 19.11.2011 на суму 30 000 000,00 грн. з призначенням платежу: "видача кредиту за кредитним договором №10-11 від 18.11.2011".

Пунктом 3.2.1 Договору встановлено, що кредит використовується позичальником на поповнення обігових коштів.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами, у подальшому укладалися договори про внесення змін до кредитного договору про надання кредиту №10-11 від 18.11.2011.

Відповідно до договору про внесення змін №1 до кредитного договору про надання кредиту №10-11 від 18.11.2011, сторонами викладено підпункт 3.1.1 пункту 3.1 в новій редакції, а саме: банк надає позичальнику кредит в розмірі 30 000 000,00 грн. на термін 24 місяців по 17.11.2013 (включно).

Згідно з договором про внесення змін № 4 до кредитного договору про надання кредиту №10-11 від 18.11.2011, сторонами викладено підпункт 3.1.1 пункту 3.1 в новій редакції, а саме: банк надає позичальнику кредит в розмірі 30 000 000,00 грн. на термін 48 місяців по 17.11.2015 (включно).

Станом на 06.11.2013 заборгованість по кредиту становить 17 500 000,00 грн.

Згідно з п.3.2.1 договору, позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, передбачені в п.3.2.1 цього договору.

Пунктом 5.3.2. Договору встановлено, що позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі відповідно до умов цього договору.

Листом-вимогою вих.. № 786/0/2-11 від 01.02.2016 в якій позивач вимагав негайно, але не пізніше 30-днів погасити банку прострочену заборгованість за кредитним договором, а саме 4 094 000,00 грн., строкової заборгованості за кредитом.

Матеріали справи не місять будь-яких доказів повернення тіла кредиту.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" не є правонаступником прав й обов'язків публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", не є банківською установою, а тому вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №10-11 від 18.11.2011 є необґрунтованими.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що Постановою Національного банку України №934 від 24.12.2015 публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" було віднесено до категорії неплатоспроможних та згідно з рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

На підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національним банком України 22.03.2016 було винесено постанову №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк". Цього ж дня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з зазначеним рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Укрінбанк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства "Укрінбанк".

Проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 у справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016, визнано незаконною та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24.12.2015 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" до категорії несплатоспроможних", визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 у справі №К/800/11968/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 у справі №826/1162/16 залишено без змін.

Таким чином, дії Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині ліквідації публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" визнано незаконними.

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (ПАТ "Укрінбанк"), оформленим протоколом №3 від 22.11.2016, змінено найменування товариства як юридичної особи з публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" на "Публічне акціонерне товариство "УКРІНКОМ", затверджено статут в новій редакції.

Згідно з п.1.1 Статуту публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ", затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "УКРІНКОМ", протокол №3 від 22.11.2016, публічне акціонерне товариство "УКРІНКОМ" продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", перереєстрованого Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 05.06.2015, номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на публічне акціонерне товариство "УКРІНКОМ", яке є правонаступником усіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк".

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ", оформленим протоколом №6 від 28.03.2017, змінено найменування товариства як юридичної особи з "Публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ" на "Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", затверджено статут в новій редакції.

У відповідності до п. 1.1 Статуту публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ", затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "УКРІНКОМ", оформленим протоколом №6 від 28.03.2017, Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ", перереєстрованого приватним нотаріусом Сазоновою О.М. 13.07.2016, номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", яке є набувачем всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" та публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ".

Місцевий господарський суд вірно звернув увагу на те, що на момент укладення кредитного договору №10-11 від 18.11.2011 між публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та приватним акціонерним товариством "Оболонь", Банк - публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" мав відповідну банківську ліцензію, яка була відкликана постановою Національного банку України 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК", винесеною на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які в подальшому були скасовані як незаконні.

Чинне законодавство України не передбачає такої підстави для припинення кредитного договору й втрати кредитором права вимоги за таким кредитним договором до боржника, як відкликання банківської ліцензії у банка - кредитора та виключення його з Державного реєстру банків. Крім того, зміна найменування юридичної особи не є його реорганізацією, а тому заміна кредитора у зобов'язанні, що виникли з кредитного договору №10-11 від 18.11.2011, у розумінні ст. 510 Цивільного кодексу України не відбувалась.

Згідно із ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

На момент розгулу даної справи, публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" має ідентифікаційний код юридичної особи 05839888, тобто такий же, що й мало публічне акціонерне товариство "УКРІНБАНК" до зміни найменування, а відповідно до п.1.1 Статуту публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК", оформленим протоколом №6 від 28.03.2017, публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" на "публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", яке є набувачем всіх прав та обов'язків публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" та публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ".

Місцевим господарським судом вірно відхилені посилання відповідача на рішення господарського суду Луганської області та постанови Донецького апеляційного господарського суду у справах до публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", в яких було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів та зобов'язання здійснити перерахування грошових коштів, у зв'язку з тим, що публічне акціонерне товариство "УКРІНКОМ" не є банком і не має банківської ліцензії, з огляду на те, що позивач не втратив права на стягнення з позичальника кредитних коштів у зв'язку з відсутністю банківської ліцензії, яку мав при видачі кредиту. Наявність чи відсутність ліцензії у публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на момент стягнення заборгованості за кредитним договором не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін, які склались на підставі кредитного договору №10-11 від 18.11.2011. Разом з тим, апеляційний господарський суд звертає увагу, що у випадку відступлення публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" права вимоги за спірним договором на підставі договору про відступлення прав вимоги, укладеного на підставі статті 512 Цивільного кодексу України, іншій юридичній особі, яка не мала б статусу банківської установи, до останнього перейшли всі права й обов'язки первісного кредитора у зобов'язанні й боржник не звільнявся від виконання своїх зобов'язань перед новим кредитором.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" має право на стягнення з приватного акціонерного товариства "Оболонь" заборгованості за кредитним договором №10-11 від 18.11.2011 за відсутності банківської ліцензії, оскільки її наявність надає право такій юридичній особі здійснювати саме банківську діяльність, зокрема, право на видачу кредитних коштів, а не на стягнення вже виданих кредитних коштів, а тому місцевий господарський суд вірно не прийняв до уваги заперечення відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт наявності заборгованості за кредитним договором №10-11 від 18.11.2011 по простроченій заборгованості по основному боргу в розмірі 4 093 000,00 грн. відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та позичальником не спростований, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Приватного акціонерного товариства "Оболонь", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/3883/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Оболонь" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/3883/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/3883/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3883/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров