РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/8720/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Аверс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"

про стягнення 83 427,47 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Кондратюк В. В. (за дов.);

від відповідача: не прибули.

В судовому засіданні 07.12.2017 на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" про стягнення 83 427, 47 грн. за договором оренди від 01.01.2014, з яких 75 940, 53 грн. інфляційні втрати та 7 486, 94 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 02.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8720/17, розгляд останньої призначено на 03.07.2017.

Через відділ діловодства суду 30.06.2017 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 03.07.2017 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 відкладено розгляд справи на 19.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 розгляд справи відкладено на 07.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 було зупинено провадження у справі № 910/8720/17 до набрання рішенням у справі № 910/14095/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" про стягнення 83427,47 грн.

Через відділ канцелярії господарського суду 24.11.2017 від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду від 27.11.2017 провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 07.12.2017, зобов'язано надати письмові пояснення з приводу предмету спору у справі № 910/8720/17 з урахуванням рішення Господарського суду м. Києва від 04.09.2017 № 910/14095/16, яке набрало законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 23.10.2017 № 910/14095/16.

Від позивача 06.12.2017 через відділ канцелярії господарського суду надійшли пояснення по справі про стягнення заборгованості.

У судове засідання 07.12.2017 представник відповідача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача в судове засідання 07.12.2017 прибув та надав суду усні пояснення по суті справи, в яких заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором оренди від 01.01.2014, в частині своєчасної сплати орендної плати.

Відповідач проти задоволення позовних заперечує з тих підстав, що кредитор (позивач) відмовився прийняти належне виконання договору оренди б/н від 01.01.2014, запропоноване боржником (відповідачем), не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства і випливають із суті зобов'язання та звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку, а саме, кредитор (позивач) не підписав акт приймання - передачі майна з оренди і не направив його підписану копію на адресу відповідача, тому боржник (відповідач) не міг виконати свого обов'язку щодо розрахунку за договором. Також, відповідач заперечує проти розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат здійсненого позивачем.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, 01.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" (далі - орендар) та Відкритим акціонерним товариством "Корпорація "Аверс" (далі - орендодавець), правонаступником якого є позивач укладено договір оренди (далі - договір), відповідно до якого (п. 1.1.) передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування: 1.1.1. місця для розміщення телекомунікаційного обладнання, перелік якого зазначено в додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору; 1.1.2. будинкові телевізійні мережі та телекомунікаційне обладнання позивача, перелік яких зазначено в додатку № 2, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2. договору передача орендодавцем орендарю в користування місць для розміщення телекомунікаційного обладнання, зазначених в додатках № 1 і у будинкових телевізійних мереж та телекомунікаційного обладнання, зазначених в додатку № 2 оформлюється актом приймання-передачі, який складається в двох примірниках - по одному для кожної сторони, підписується уповноваженими представниками сторін. Підписи яких скріплюються печатками сторін.

Будинкові мережі надаються в користування орендарю для здійснення останнім діяльності у сфері телекомунікацій без права зміни функціонального призначення.

Згідно п. 2.6. договору в день закінчення строку користування об'єктом оренди за даним договором або в день дострокового розірвання даного договору орендар зобов'язаний забрати своє телекомунікаційне обладнання (телекомунікаційні вузли) з місць його розташування та повернути об'єкт оренди позивачу з оформленням відповідного акту приймання-передачі, обов'язок складання якого лежить на орендареві.

Пунктом 3.1. договору сторони обумовили, що орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю плату за користування об'єктом оренди, яка називається "Орендною платою" в сумі 60 000,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 10 000,00 грн. за один місяць.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що орендна плата за даним договором сплачується орендарем щомісячно, до 5 числа поточного місяця без надання йому рахунків орендодавцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по цьому договору винна сторога відшкодовує іншій стороні завдані таким невиконанням збитки. У випадку прострочення сплати орендної плати або компенсації за використану електроенергію орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми за кожен день прострочення, суму боргу за кожен день інфляції, а також 25 % річних (п. 6.2). У відповідності до п. 6.4. договору у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи орендаря останній зобов'язаний на вимогу орендодавця сплатити штраф в розмірі трьохкратного розміру орендної плати за один місяць.

Згідно п. 10.1. договору даний договір набирає чинності з 01.01.2014 та діє до 31.12.2014.

01.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" та Відкритим акціонерним товариством "Корпорація "Аверс" укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди від 01.01.2014 (далі - угода), умовами якої визначено, що сторони дійшли згоди достроково розірвати договір з 01.11.2014. Заборгованість орендаря по орендній платі становить 360000 грн. 00 коп. Заборгованість по компенсації вартості спожитої електроенергії становить 4206 грн. 20 коп. Крім того орендар сплачує орендодавцю 120000 грн. 00 коп. подвійної орендної плати (п.п.1-4 договору).

В п. 5 угоди сторони погодили, що ця угода набирає чинності з моменту надходження на рахунок орендодавця усіх коштів зазначених в п. 2, 3, 4 цієї угоди. Сплата частини коштів не тягне набрання чинності цією угодою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 у справі № 910/14095/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕСВІТ" про стягнення 102 580,15 грн. позов задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕСВІТ" на користь Приватного акціонерного товариства "Корпорація "АВЕРС" 102 580, 15 грн. заборгованості по орендній платі.

Зазначене рішення постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 було залишене без змін.

Вищий господарський суд України постановою від 19.07.2017 у справі № 910/14095/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 скасував та справу № 910/14095/16 передав на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Господарський суд міста Києва у справі № 910/14095/16 виніс рішення від 04.09.2017, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» задовольнив повністю, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕСВІТ" на користь Приватного акціонерного товариства "Корпорація "АВЕРС" 102 580, 15 грн. заборгованості по орендній платі.

Вказане рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/14095/16 в результаті його перегляду в апеляційному порядку було залишене без змін Київським апеляційним господарським судом, про що винесено відповідну постанову від 23.10.2017.

В рішенні від 04.09.2017 у справі № 910/14095/16 Господарським судом міста Києва було встановлено, що угода набрала чинності з 22.12.2014 та з цієї дати у відповідача виник обов'язок повернути об'єкт оренди за договором. Судом встановлено, що платіжним дорученням №28251 від 22.12.2014 відповідачем сплачено на користь позивача 522046,20 грн. згідно додаткової угоди б/н від 01.11.2014 до Договору оренди б/н від 01.01.2014: 360000 грн. - заборгованість по орендній платі до 01.11.2014, 42046,20 грн. - заборгованість по компенсації вартості спожитої електроенергії та 120000,00 грн. - штраф у вигляді подвійної орендної плати тобто за листопад та грудень 2014 року. 102580,15 грн. - грошове зобов»язання по сплаті орендної плати за період 01.01.2014 по 21.12.2014, яке стягнуто судом на користь позивача.

Предметом позову у справі № 910/14095/16 було стягнення з відповідача 102 580, 15 грн. заборгованості за договором оренди від 01.01.2014 за період з 01.11.2014 (дата, по яку відповідачем було сплачено орендну плату) по 21.12.2014 (останній день дії договору).

Набрання чинності угодою про дострокове розірвання договору оренди від 01.01.2014 з 22.12.2014 також встановлено Господарським судом міста Києва в рішенні від 31.08.2015 у справі № 910/16060/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Аверс» до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕСВІТ" про стягнення 120 000, 00 грн., яке залишене без змін апеляційною інстанцією.

Заборгованість за договором в розмірі 102 580, 15 грн. була сплачена відповідачем 10.05.2017, що підтверджується банківською випискою, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалося вище, наявність заборгованості по орендній платі за даним договором у розмірі 102 580, 15 грн. та чинність договору до 22.12.2014 були встановлені Господарським судом в рішенні суду від 04.09.2017 у справі № 910/14095/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2017 у справі № 910/14095/16.

Отже, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем по орендній платі у розмірі 102 580, 15 грн. за договором за період з 01.11.2014 по 21.12.2014 та факт порушення відповідачем умов договору є доведеними, і не мають доводитися знову.

За період прострочення за договором з 05.12.2014 по 10.05.2017 позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 75 940, 53 грн. та 3 % річних в розмірі 7 486, 94 грн., стягнення яких є предметом даного позову.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України (далі за текстом - ГК України) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 , листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97 N 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до розрахунку суду, оскільки при перевірці розрахунку здійсненого позивачем судом встановлена його арифметична неточність.

Так, за розрахунком суду, зробленого за допомогою системи ЛІГА, за загальний період прострочення з 05.12.2014 по 10.05.2017 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 75 869, 18 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача про стягнення 3 % річних задовольняються судом відповідно до розрахунку позивача. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача, щодо неправильного визначення позивачем періоду заборгованості та його розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Так, за умовами договору відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату до 5 числа поточного місяця, період за який у відповідача існувала заборгованість за договором - з 01.11.2014 по 21.12.2014, відповідно позивачем правильно визначено період прострочення відповідача, і станом на 15.12.2014 заборгованість відповідача складала 102 580, 15 грн. (60 000, 00 грн. за листопад 2014 року та 42 580, 15 грн. за грудень 2014 року).

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Суд також звертає увагу відповідача, що за приписами ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення.

Щодо доводів відповідача про відмову позивача прийняти належне виконання договору, запропоноване боржником, суд зазначає наступне. Сторонами в угоді було досягнуто згоди, що угода набирає чинності з моменту надходження на рахунок орендодавця усіх коштів зазначених в п. 2, 3, 4 цієї угоди. Сплата частини коштів не тягне набрання чинності цією угодою. Отже, обставини дострокового розірвання договору не пов'язувалися сторонами з підписанням (оформленням) акту - приймання передачі орендованого майна, а пов'язувалися з оплатою всіх платежів визначених в п. 2, 3, 4 угоди. Таким чином, вказані відповідачем обставини не впливають на вирішення даної справи.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з врахуванням наведеного.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕСВІТ" (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, поверх 3; ідентифікаційний код 33103969) на користь Приватного акціонерного товариства "Корпорація "АВЕРС" (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Конякіна, буд. 19 а; ідентифікаційний код 13345692) 75 869 (сімдесят п'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять) грн. 18 коп. інфляційних втрат, 7 486 (сім тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 94 коп. 3 % річних та 1 598 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 63 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.12.2017.

Суддя І. В. Усатенко