РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017№910/15206/16

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс

"Арктика"

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

CLIEEFORD ALLIANCE LP

про стягнення збитків шляхом звернення стягнення на майно

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: ОСОБА_3 за довіреністю;

від відповідача-2: ОСОБА_4 за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1) та ОСОБА_2 (далі - відповідач-2) про стягнення збитків в сумі 6 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування їх на посадах директора та заступника директора, відповідно, внаслідок зловживання своїми службовими повноваженнями шляхом безпідставного витрачання коштів товариства та незаконного виведення його активів, було завдано ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" збитки, у зв'язку з чим позивач вказує на існування правових підстав для покладення на відповідачів обов'язку з їх відшкодування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 (суддя Андреїшина І.О.) порушено провадження у справі № 910/15206/16 та призначено її до розгляду на 21.09.2016 року.

23.08.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідачів збитки в розмірі 37 812 296, 01 грн. шляхом звернення стягнення на належне їм рухоме та нерухоме майно.

Крім того, 23.08.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, за змістом якої останній просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам в межах суми 37 812 296, 01 грн.

30.08.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідачів збитки у розмірі 46 812 296, 01 грн. шляхом звернення стягнення на належне відповідачам майно.

Також, 30.08.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано уточнення до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідно до яких позивач просив накласти арешт на все майно, що належить відповідачам в межах суми 46 812 296,01 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.08.2016 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

20.09.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, оскільки Статутом ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» не було передбачено жодних обмежень у діяльності директора товариства та не передбачено обов'язку отримувати жодних попередніх погоджень, а також не передбачено іншої процедури прийняття рішень директором під час виконання своїх обов'язків. Крім того, відповідач-1 вказує на те, що зазначений позивачем розмір збитків не підтверджений жодними належними доказами.

20.09.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідача-2 проти задоволення позову заперечує, оскільки заступник директора не є посадовою особою та не наділений адміністративно-управлінськими та розпорядчими функціями, а заявлені позивачем вимоги повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2016 подав клопотання про витребування у відповідачів та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 додаткових доказів у справі в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до 28.09.2016.

28.09.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представниками позивача та відповідача-1 подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2016 підтримав клопотання про витребування у відповідачів та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 додаткових доказів у справі, просив його задовольнити.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву у судовому засіданні до 19.10.2016, для вирішення клопотання позивача та для повторного витребування у позивача належних доказів сплати судового збору за подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог.

30.09.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання про витребування у відповідача-1 та у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 додаткових доказів у справі в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України.

19.10.2016 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача TACTICAL BUSINESS LLP, CLIFFORD ALLIANCE LP та ТОВ «Біопродукт».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2016 відкладено розгляд справи до 02.11.2016, у зв'язку з неявкою представника позивача у судове засідання, невиконанням ними вимог ухвали суду, а також для витребування додаткових доказів у справі.

Через відділ діловодства суду 02.11.2016 від відповідача-1 надійшли відзив на клопотання про залучення третіх осіб та додаткові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2016 подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Пост Преміум", про витребування у ТОВ "Пост Преміум" документів, якими було оформлені вказівки ТОВ "ТЛК "Арктика" щодо осіб - покупців квартир № 548, 540, 545, 530, 528, 543, 546, 540, 550, 556, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Туманяна Ованеса, 15-А, у відповідності до п. 1.3 Меморандуму від 01.09.2015, а також про витребування у Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві інформацію щодо стану розгляду кримінального провадження № 0001229 за фактом заволодіння шляхом шахрайства майном ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та належним чином засвідчені копії заяв/клопотань про врегулювання спору чи заяв про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні №0001229 від 28.11.2013, що були подані ТОВ "ТЛК "Арктика".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2016 відкладено розгляд справи до 23.11.2016, для витребування додаткових доказів у справі.

21.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшла заява про відвід судді.

Розглянувши заяву про відвід судді, суд залишив її без задоволення, оскільки представником відповідача-2 - ОСОБА_4 не наведено доказів, що суддя Андреїшина І.О. є родичем учасників судового процесу; доказів порушення порядку визначення судді для розгляду справи; доказів, які встановлюють інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості судді Андреїшиної І.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва 23.11.2016 відкладено розгляд справи до 30.11.2016, у зв'язку із залученням до участі у справі третьої особи та для витребування додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 30.11.2016 представник позивача надав документи в обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі та підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Представники відповідачів у судовому засіданні 30.11.2016 заперечили проти клопотання про зупинення провадження, посилаючись на те, що ухвали про припинення провадження у зазначених справах скасовані вищими судовими інстанціями, а отже, відмова від позову у них судом не прийнята.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2016 зупинено провадження у справі № 910/15206/16 до набрання законної сили рішеннями господарського суду міста Києва в справах № 910/20812/13, № 910/24106/13, № 910/24116/13, № 910/24117/13, №910/691/14, №910/701/14 за позовами ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про визнання права власності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 вищевказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.03.2017 ухвалу господарського суду міста Києва від 30.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 скасовано, справу № 910/15206/16 передано до господарського суду міста Києва на розгляд.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва від 21.03.2017 № 05-23/1097 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15206/16 у через неможливість передачі справи на розгляд судді Андреїшиній І.О. у зв'язку з її лікарняним.

Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справу № 910/15206/16 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2017 суддею Літвіновою М.Є. прийнято справу № 910/15206/16 до свого провадження, її розгляд призначено на 19.04.2017 року.

В судовому засіданні 19.04.2017 року представником позивача подано клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Суд відклав розгляд поданого позивачем клопотання про призначення у справі судової експертизи до встановлення фактичних обставин справи. Представник третьої особи в судове засідання 19.04.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.04.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 17.05.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі № 910/15206/16 призначену судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Одночасно, ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2017 провадження у справі № 910/15206/16 зупинено на час проведення судової експертизи.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва від судового експерта надійшло клопотання № 10053/17-42 від 20.06.2017 про витребування додаткових документів, необхідних для проведення експертизи, погодження строків проведення експертизи та оплати витрат по проведенню експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2017 відповідно до статті 79 ГПК України поновлено провадження у справі № 910/15206/16, зобов'язано учасників судового процесу у строк до 12.07.2017 року надати витребувані судовим експертом документи; надано згоду на проведення судової експертизи у строк понад три місяці; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" здійснити оплату вартості експертизи у розмірі 19 808, 00 грн., для чого направлено на його адресу рахунок № 4791 від 16.06.2017; докази оплати надати суду; зупинити провадження у справі № 910/15206/16 на час проведення судової експертизи.

Водночас, учасники судового процесу вищевказаних вимог ухвали суду у визначений строк не виконали, витребуваних документів не надали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2017 відповідно до статті 79 ГПК України поновлено провадження у справі № 910/15206/16, повторно зобов'язано учасників судового процесу у строк до 24.07.2017 року надати витребувані судовим експертом документи; надано згоду на проведення судової експертизи у строк понад три місяці; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" здійснити оплату вартості експертизи у розмірі 19 808, 00 грн., для чого направлено на його адресу рахунок № 4791 від 16.06.2017; докази оплати надати суду.; зупинити провадження у справі № 910/15206/16 на час проведення судової експертизи.

Водночас, учасники судового процесу вищевказаних вимог ухвали суду у визначений строк не виконали, витребуваних документів не надали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2017 відповідно до статті 79 ГПК України поновлено провадження у справі № 910/15206/16, повторно зобов'язано учасників судового процесу у строк до 24.07.2017 року надати витребувані судовим експертом документи; надано згоду на проведення судової експертизи у строк понад три місяці; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" здійснити оплату вартості експертизи у розмірі 19 808, 00 грн., для чого направлено на його адресу рахунок № 4791 від 16.06.2017; докази оплати надати суду.; зупинити провадження у справі № 910/15206/16 на час проведення судової експертизи.

Водночас, учасники судового процесу вищевказаних вимог ухвали суду у визначений строк не виконали, витребуваних документів не надали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2017 поновлено провадження у справі № 910/15206/16; зобов'язано учасників судового процесу у строк до 10.09.2017 року надати суду додаткові документи, які необхідні для проведення призначеної у справі судової експертизи.

Проте, учасники судового процесу вищевказаних вимог ухвали суду у визначений строк не виконали, витребуваних документів не надали.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло повідомлення про неможливість надання висновку від 01.09.2017 № 10053/17-42, обґрунтоване ненаданням витребуваних судовим експертом документів, необхідних для проведення судової експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.09.2017 поновлено провадження у справі № 910/15206/16, її розгляд призначено на 09.10.2017 року.

06.10.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 23.10.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 06.11.2017 року.

01.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи подано апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі № 910/15206/16 про зупинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд ухвалою від 03.11.2017 зупинив провадження у справі № 910/15206/16 до завершення розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги CLIEEFORD ALLIANCE LP на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі № 910/15206/16 про зупинення провадження у справі, та повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 апеляційну скаргу CLIEEFORD ALLIANCE LP на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі № 910/15206/16 про зупинення провадження у справі, повернуто скаржнику, а матеріали справи № 910/15206/16 - до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2017 поновлено провадження у справі № 910/15206/16, її розгляд призначено на 06.12.2017 року.

Представники відповідачів в судовому засіданні 06.12.2017 року проти задоволення позову заперечили.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 06.12.2017 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статті 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

При цьому, в судовому засіданні 06.12.2017 судом розглянуто подане позивачем клопотання про залучення до участі у справі в якості співпозивача CLIEEFORD ALLIANCE LP та вирішено відмовити в якого задоволенні, оскільки нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не передбачено залучення співпозивача в процесі розгляду справи. Подача позову спільно кількома особами (співпозивачами) полягає в одночасному поданні позову кількома особами, а не в приєднанні до поданого позову іншими, як це помилково трактує позивач.

У судовому засіданні 06.12.2017 року судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач у позовній заяві, на початку 2012 року він набув прав інвестора за укладеними між Спільною діяльністю без створення юридичної особи між ЗАТ МІК «Інтерінвестсервіс» та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», в особі оператора, яким на підставі Договору від 30.01.2004 виступає ЗАТ МІК «Інтерінвестсервіс», та ОСОБА_6 інвестиційними договорами, предметами яких були набуття інвестором прав власності на новозбудовані квартири на нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1.

Однак, внаслідок невиконання умов відповідних інвестиційних договорів наприкінці 2013 року та на початку 2014 року позивачем було ініційовано звернення до господарського суду міста Києва з позовами про визнання права власності на об'єкти інвестицій, а саме на квартири № 546, № 549, № 543, № 530, № 528, № 529, № 556, № 541, № 542, № 545, № 551, № 550, № 559, № 548, № 534, № 540 та нежитлове приміщення загальною площею 133,21 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1, за якими сплачено судового збору у розмірі 222 296, 01 грн.

За вказаними позовами було порушено провадження у справах № 910/19185/13, № 910/20812/13, № 910/24109/13, № 910/24112/13, № 910/24113/13, № 910/24115/13 (останні 5 справ було об'єднано в одне провадження під № 910/20812/13), № 910/23747/13, № 910/24106/13, № 910/24107/13, № 910/24108/13 (останні дві справи було об'єднано під спільним номером № 910/24108/13), № 910/24116/13, № 910/24117/13, № 910/24120/13, № 910/691/14, № 910/699/14, № 910/701/14 та № 910/704/14, а в подальшому, для забезпечення можливості відновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позовів було накладено арешт на спірні об'єкти нерухомого майна.

Проте, відповідач ОСОБА_1, будучи директором позивача, без будь-яких пояснень та належних обґрунтувань, а також без погодження з власниками (учасниками) ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика», звернувся до господарського суду міста Києва з заявами про відмову від таких позовів, внаслідок чого господарським судом у вищевказаних справах було припинено провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України та скасування арешту, накладеного з метою вжиття заходів до забезпечення позовів.

За таких обставин, позивач вважає, що ОСОБА_1 без будь-яких правових підстав відмовився від майнових прав товариства на об'єкти нерухомого майна, ринкова вартість яких становить близько 1,5 доларів США. До того ж, такими діями було фактично встановлено безпідставність витрачання коштів товариства на закупівлю прав вимоги за інвестиційними договорами та подальшу сплату судового збору на звернення з відповідними позовами до суду, а також витрачання коштів на забезпечення ведення судових процесів.

В подальшому, як стверджує позивач, після зняття арешту спірні об'єкти нерухомості почали набуватися у власність колишнім заступником ОСОБА_1 - ОСОБА_2, в т.ч. за час перебування останнього на посаді в.о. директора ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» згідно наказу № 03-в від 16.05.2016.

На думку позивача, наведені обставини беззаперечно свідчать про те, що внаслідок змови колишнього керівництва ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній за рахунок коштів товариства фактично набув права власності на спірні об'єкти нерухомого майна, від прав на які від імені позивача безпідставно відмовився ОСОБА_1 зловживаючи своїми службовими повноваженнями, чим завдав позивачу збитків у розмірі фактичних витрат на набуття відповідних прав та вартості вказаного нерухомого майна.

При цьому, позивач посилається на те, що внаслідок діяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 товариство має великі боргові зобов'язання перед своїми кредиторами, які могли бути погашені за рахунок незаконно виведених відповідачами активів товариства.

Крім цього, позивач вказує на те, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 18.12.2014 ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» згідно з Договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 за № 3882, було набуто право власності на розважально-торгівельний та оздоровчий центр загальною площею 2 618, 6 кв.м., що розташований за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, вул. К.Маркса, 200д.

Проте, вже через чотири дні, а саме 22.12.2014 ОСОБА_1 будучи директором ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» без будь-яких належних обґрунтувань відмовляється від відповідного майна шляхом укладення договору про розірвання Договору купівлі-продажу, тобто користуючись своїми повноваженнями директора ОСОБА_1 відмовився від майнових прав товариства на об'єкт нерухомого майна, вартість якого на той час була визначена в розмірі 11 000 000,00 грн.

В подальшому, 23.06.2016 відповідний об'єкт нерухомості був набутий у власність колишнім заступником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за ціною у розмірі 20 000 000,00 грн., та використаний останнім для отримання кредиту в розмірі 12 000 000,00 грн. у ПАТ «Банк Восток».

Такими діями позивачу було завдано збитків у вигляді упущеного прибутку в сумі 9 000 000,00 грн. (різниця між вартістю придбання в грудні 2014 року, від чого ОСОБА_1 відмовився, та вартістю продажу такого об'єкта нерухомості в червні 2016 року.

Враховуючи вищевикладені факти зловживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми службовими повноваженнями, що зумовило завдання позивачу збитків, пов'язаних із втратою майнових прав на об'єкти нерухомості, позивач вважає, що існують всі правові підстави для покладення на відповідачів обов'язку з відшкодування таких збитків, розмір яких становить 46 812 296,01 грн. (ринкова вартість майнових прав + витрати по оплаті судового збору + вартість не отриманого прибутку внаслідок відмови від купівлі-продажу розважально-торгівельного та оздоровчого центру).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявністю вини заподіювача шкоди.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно-правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, цілковитого відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Разом з цим, ч. 2 ст. 89 ГК України передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов'язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов'язків; іншими винними діями посадової особи.

Отже, застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

В контексті вказаних норм права позивач повинен довести склад правопорушення, тобто, що колишній директор ОСОБА_1 та його заступник ОСОБА_2 діяли з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Водночас, позивачем всупереч статті 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що дії колишнього директора ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» ОСОБА_1 щодо відмови від позовних вимог у справах № 910/19185/13, № 910/20812/13, № 910/24109/13, № 910/24112/13, № 910/24113/13, № 910/24115/13 (останні 5 справ було об'єднано в одне провадження під № 910/20812/13), № 910/23747/13, № 910/24106/13, № 910/24107/13, № 910/24108/13 (останні дві справи було об'єднано під спільним номером № 910/24108/13), № 910/24116/13, № 910/24117/13, № 910/24120/13, № 910/691/14, № 910/699/14, № 910/701/14 та № 910/704/14 вчинені ним з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями, потребували процедури погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства.

До того ж, суд зазначає, що ухвали господарського суду міста Києва про припинення провадження у справах № 910/20812/13, № 910/24106/13, № 910/24116/13, № 910/24117/13, № 910/691/14, № 910/701/14 були скасовані судом вищої інстанції, а вказані справи передані до господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Рішеннями господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі № 910/20812/13, від 14.02.2017 у справі № 910/24106/13, від 28.03.2017 у справі № 910/24116/13, від 09.03.2017 у справі № 910/24117/13, від 23.02.2017 у справі № 910/691/14, від 28.04.2017 у справі № 910/701/14, які набрали законної сили, у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірні об'єкти нерухомості відмовлено.

Означені судові рішення позивачем оскаржені не були та набрали законної сили.

Отже, твердження позивача в частині того, що ОСОБА_1 користуючись своїми повноваженнями директора відмовився від майнових прав товариства на об'єкт нерухомого майна суд вважає безпідставними, оскільки вищевказаними судовими рішеннями встановлено відсутність у позивача прав на спірні об'єкти нерухомості.

Будь-яких інших належних доказів в підтвердження того, що внаслідок змови колишнього керівництва ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній за рахунок коштів товариства фактично набув права власності на спірні об'єкти нерухомого майна, від прав на які від імені позивача безпідставно відмовився ОСОБА_1 зловживаючи своїми службовими повноваженнями, чим завдав позивачу збитків у розмірі фактичних витрат на набуття відповідних прав та вартості вказаного нерухомого майна матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями колишнього директора ОСОБА_1 та його заступника ОСОБА_2 щодо відмови від позовів про визнання за позивачем права власності на спірні об'єкти нерухомості та завданими позивачу збитками.

Також, позивачем всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України жодним чином не доведено протиправної поведінки відповідача-1 під час укладання Договору від 22.12.2014 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 18.12.2014 за реєстром № 3882 розважально-торгівельного та оздоровчого центру, що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова, вул. Карла Маркса, буд. 200д, та не зазначено, які саме дії вчинено ОСОБА_1 з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; які дії ОСОБА_1 вчинені з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства тощо, тоді як сам позивач під час розгляду справи неодноразово у своїх поясненнях стверджував, що будь-яких обмежень у ОСОБА_1 на укладання цього Договору не було.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження визнання недійсним Договору про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.12.2014 у встановленому законом порядку.

Також, не містять матеріали справи жодних належних доказів на підтвердження завдання позивачу збитків у вигляді упущеного прибутку в сумі 9 000 000,00 грн. як різниці між вартістю придбання в грудні 2014 року, від чого ОСОБА_1 відмовився, та вартістю продажу такого об'єкта нерухомості в червні 2016 року.

При цьому, суд зазначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (втраченої вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі відсутності порушення його прав.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті позивачем заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби відповідачем при здійсненні ним своїх повноважень не було прийнято незаконне рішення. Нічим не підтверджені розрахунки позивача про можливі доходи до уваги братися не повинні. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється позивачем. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність позивача обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Враховуючи недоведеність з боку позивача ані факту зловживання, ані перевищення повноважень посадовими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також документальну необґрунтованість розміру заявлених позивачем збитків, суд дійшов до висновку про те, що склад цивільного правопорушення є недоведеним, а відтак позовні вимоги є позбавленими фактичного та правового обґрунтування та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, доводи відповідача-2 в частині того, що заступник директора не є посадовою особою та не наділений адміністративно-управлінськими та розпорядчими функціями, а заявлені позивачем вимоги повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства, суд вважає безпідставними, оскільки для визначення поняття "посадова особа" необхідно виходити з правозастосовної практики, яка зазначає, що головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність в неї організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій. У свою чергу, відповідно до судової практики, яка склалася і знайшла своє відображення у відповідному узагальненні Верховного Суду України (йдеться про постанову Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 "Про судову практику у справах про хабарництво"), організаційно-розпорядчими обов'язками є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Згідно з пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено необґрунтованість заявлених позовних вимог, вони не підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.12.2017.

Суддя М.Є. Літвінова