ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017р. Справа № 914/2290/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Д-МІКС Україна, с. Хильчиці Золочівського району Львівської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Теплоінвестсервіс, с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області,

про стягнення заборгованості.

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорна І.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не зявився.

Зміст ст. 22 ГПК України представнику позивача, який зявився в судове засідання, розяснено.

Розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Д-МІКС Україна до товариства з обмеженою відповідальністю Теплоінвестсервіс про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.11.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.11.2017. Розгляд справи відкладався у звязку з неявкою представника відповідача.

Представник позивача в судове засідання 11.12.2017 зявився, через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 10 710, 00 грн, яку відповідач сплатив 30.11.2017 після порушення провадження у справі, однак, в прохальній частині заяви просить провадження в частині стягнення 10 710, 00 грн припинити. Просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 310, 60 грн, 1 506, 98 грн інфляційних втрат.

Відповідач в судові засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, вимог суду, зазначених в ухвалах про порушення справи та про відкладення справи не виконав, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.11.2017 № 79 0.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, в порядку ст. 75 ГПК Україна суд встановив таке.

Товариства з обмеженою відповідальністю Д-МІКС Україна (надалі позивач, продавець) звернулося до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Теплоінвестсервіс (надалі відповідач, покупець) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.01.2017 між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу № 02/01/17 (надалі - договір), за умовами якого позивач зобовязувався передати у власність відповідача, а покупець зобовязується прийняти та оплатити відповідно до умов даного договору товар: лушпиння соняшникове брикетоване в біг-бегах.

На виконання умов вказаного договору позивачем за період із 12 січня 2017 року по 23 лютого 2017 року згідно видаткових накладних від 12.01.2017 № ДУ-6000044 (на суму 26 097,49 грн), від 16.01.2017 № ДУ-6000055 (на суму 28 489, 99 грн), від 27.01.2017 № ДУ-6000153 (на суму 24 997, 49 грн), від 08.02.2017 № ДУ-6000258 року (на суму 24 640,00 грн), від 23.02.2017 № ДУ-6000371 (на суму 25 960, 00 грн) відвантажено відповідачу товар на загальну суму 130 184, 97 грн.

07.02.2017 між сторонами у справі було укладено додатковий договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 03.01.2017 № 02/01/17, яким внесено зміни у розділ 3. договору «Ціна товару. Порядок розрахунків між сторонами».

Як стверджується у позовній заяві, за поставлений товар відповідач розрахувався частково, а саме сплатив 12.01.2017 - 44 700, 00 грн, 20.01.2017 - 9 887, 48 грн, 30.01.2017 - 24 997, 49 грн, 10.02.2017 - 24 640, 00 грн, 20.03.2017 - 10 250, 00 грн та 18.09.2017 - 5 000, 00 грн, а всього на суму 119 474, 97 грн.

Таким чином, розмір основного боргу відповідача перед позивачем станом на час подачі позову до суду становив 10 710, 00 грн.

06.12.2017 позивач через канцелярію суду подав заяву від 05.12.2017 № 05/12/17-01 про зменшення позовних вимог та докази її направлення відповідачу в якій просить про припинення провадження у справі в частині стягнення суми в розмірі 10 710, 00 грн, яку відповідач сплатив 30.11.2017, після порушення провадження у справі.

Крім суми основного боргу позивач нараховує відповідачу 3 % річних у розмірі 310, 60 грн, 1 506, 98 грн інфляційних втрат (з врахуванням заяви позивача від 05.12.2017 № 05/12/17-01 (вх. № 5039/17).

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, відзиву, письмових обґрунтованих пояснень та доказів погашення заборгованості до суду не представив, хоча був обізнаний про наявність спору та судового розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи із таких мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 03.01.2017 між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу № 02/01/17, за умовами якого позивач зобовязувався передати у власність відповідача, а покупець зобовязується прийняти та оплатити відповідно до умов даного договору товар: лушпиння соняшникове брикетоване в біг-бегах.

Відповідно до п. 3.2. договору, покупець здійснює 100% попередню оплату вартості товару, згідно виставленого продавцем рахунку-фактури.

На виконання умов вказаного договору позивачем згідно з видатковими накладними від 12.01.2017 № ДУ-6000044 (на суму 26 097, 49 грн), від 16.01.2017 № ДУ-6000055 (на суму 28 489, 99 грн), від 27.01.2017 № ДУ-6000153 (на суму 24 997, 49 грн) відвантажено відповідачу товар на загальну суму 79 584, 97 грн.

За поставлений товар згідно з видатковими накладними від 12.01.2017 № ДУ-6000044, від 16.01.2017 № ДУ-6000055, від 27.01.2017 № ДУ-6000153 відповідач розрахувався, а саме 12.01.2017 - 44 700, 00 грн, 20.01.2017 - 9 887, 48 грн, 30.01.2017 - 24 997, 49 грн.

07.02.2017 між сторонами у справі було укладено додатковий договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 03.01.2017 № 02/01/17 (надалі додатковий договір), яким внесено зміни у розділ 3. договору «Ціна товару. Порядок розрахунків між сторонами». Таким чином, сторони у додатковій угоді погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем на умовах відтермінування платежів за договірною ціною шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом З (трьох) календарних днів з дати переходу права власності на товар від продавця до покупця (п. 3.2. додаткового договору). Грошові зобовязання, які не виконані покупцем в термін, вказаний у п. 3.2 даного договору, вважаються протермінованими із наступного дня, по який повинні бути здійснені платежі у відповідності до п. 3.2 даного договору, до дня фактичної оплати за отриманий товар (п. 3.3 додаткового договору).

В подальшому, позивач відвантажив відповідачу товар згідно з видатковими накладними від 08.02.2017 № ДУ-6000258 (на суму 24 640, 00 грн), від 23.02.2017 № ДУ-6000371 (на суму 25 960, 00 грн) на загальну суму 50 600, 00 грн.

За поставлений товар відповідач розрахувався частково, а саме сплатив 10.02.2017 - 24 640, 00 грн, 20.03.2017 - 10 250, 00 грн та 18.09.2017 - 5 000, 00 грн, всього на суму 39 890, 00 грн.

Як встановлено судом, станом на момент звернення з позовом до суду у відповідача був наявний борг перед позивачем у розмірі 10 710, 00 грн.

06.12.2017 позивач через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог, однак, в прохальній частині заяви просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 10 710, 00 грн, яку відповідач сплатив 30.11.2017 після порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на те, що відповідачем під час розгляду справи в суді сплачено основну заборгованість, суд дійшов до висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 10 710, 00 грн слід припинити.

Крім суми основного боргу позивач нараховує відповідачу 3 % річних у розмірі 310, 60 грн та 1 506, 98 грн інфляційних втрат.

Згідно з ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд перевіривши розрахунок проведений позивачем, вважає підставним стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 310, 60 грн та 1 506, 98 грн інфляційних втрат.

Судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 49 ГПУ України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі припинення провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи вищенаведене, суд звертає увагу позивача, що сума судового збору може бути повернена у встановленому порядку за його клопотанням в розмірі, який пропорційний сумі, в якій провадження було припинено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Провадження у справі в частині вимоги про стягнення основного боргу в сумі 10 710, 00 грн припинити.

2. Решту позовних вимог задовольнити.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінвестсервіс» (81135, Львівська обл., Пустомитівський район, с. Зимна Вода, вул. Яворівська, 22, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Д-МІКС Україна, (81070, Львівська обл., Золочівський район, с. Хильчиці, вул. Заводська, 14, ) суму в розмірі 2 049, 72 грн, з яких

- 310, 60 грн - 3 % річних;

- 1 506, 98 грн інфляційних втрат;

- 232, 14 грн судового збору.

4. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 14.12.2017.

Суддя Манюк П.Т.