ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 грудня 2017 р. Справа № 902/943/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника Керівника Калинівської місцевої прокуратури, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область в інтересах держави в особі Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області, с. Йосипівка, Козятинський район, Вінницька область

до: Суб'єкта підприємницької діяльності Максименка Анатолія Сергійовича, с.Йосипівка, Козятинський район, Вінницька область

про визнання договору оренди недійсним та повернення орендованого майна

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.В.

За участю представників:

прокурора: Гущіна Наталя Володимирівна, службове посвідчення № 048570 від 10.11.2017 р.

позивача: Свинарчук Віктор Васильович, паспорт НОМЕР_2 виданий Козятинським РВ УМВС України в Вінницькій області 03.11.2005 р., сільський голова згідно посвідчення від 16.11.2015 р.

відповідача: Максименко Анатолій Сергійович, паспорт НОМЕР_3 виданий Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області 19.04.1996 р.

В С Т А Н О В И В :

Першим заступником Керівника місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області заявлено позов до Суб'єкта підприємницької діяльності Максименка Анатолія Сергійовича про визнання договору оренди недійсним та повернення орендованого майна.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.10.2017 р. (суддя Білоус В.В.) порушено провадження у справі № 902/943/17 та призначено до розгляду на 04.12.2017 р.

Указом Президента України від 10.11.2017 р. за № 357/2017 суддю Білоуса В.В. призначено на посаду судді Касаційного господарського суду Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 16.11.2017 р. здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 902/943/17 за результатами якого справу було розподілено судді Банаську О.О.

Ухвалою суду 20.11.2017 р. вказану справу прийнято до провадження новим складом суду та призначено до розгляду на 04.12.2017 р.

20.11.2017 р. до суду від Калинівської місцевої прокуратури надійшов супровідний лист вих. № 89-10610вих4 від 16.11.2017 р. з долученим до нього витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні відповідачем до суду подано заяву б/н від 04.02.2017 р. (вх. № 06-55/81/17 від 04.12.2017 р.) відповідно до якої останній заявлений прокурором позов визнає та просить відстрочити виконання рішення суду на три місяці.

Вказану заяву відповідача судом прийнято до розгляду як таку, що узгоджується із приписами ст. 22 ГПК України.

Поряд з цим, прокурор та позивач заявлений позов підтримали в повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту позовної заяви свої вимоги, прокурор зазначає, що 11.04.2017 р. між Йосипівською сільською радою козятинського району Вінницької області (Орендодавець) та Суб'єктом підприємницької діяльності Максименком Анатолієм Сергійовичем (Орендар) було укладено Договір оренди комунального майна відповідно до якого Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування частину приміщення поліклініки площею 132 м2 за адресою с. Йосипівка Козятинського району Вінницької області, вул.Шевченка Т.Г., 58 а, що знаходиться на балансі Йосипівської сільської ради.

За твердженням прокурора, зазначений договір не відповідає чинному законодавству, зокрема ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", ГК України та ЦК України, оскільки при його укладенні не було проведено оцінку вартості майна, яка є основою для визначення плати за користування майном.

З огляду на вказане, прокурор просить суд визнати недійсним зазначений Договір оренди від 11.04.2017 р. та припинити його на майбутнє, а також зобов'язати відповідача звільнити приміщення, шляхом підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідач у поданій до суду заяві б/н від 04.02.2017 р. (вх. № 06-55/81/17 від 04.12.2017 р.) заявлений прокурором позов визнає та просить відстрочити виконання рішення суду на три місяці.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 11.04.2017 р. між Йосипівською сільською радою козятинського району Вінницької області (Орендодавець, Позивач) та Суб'єктом підприємницької діяльності Максименком Анатолієм Сергійовичем (Орендар, Відповідач) укладено Договір оренди комунального майна (Договір) відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину приміщення поліклініки площею 132 м2 за адресою с. Йосипівка Козятинського району Вінницької області, вул. Шевченка Т.Г., 58-а, що знаходиться на балансі Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області під магазин торгівлі продуктовими та промисловими товарами СПД Максименко Анатолій Сергійович (а.с. 14-15, т. 1).

Вступ Орендаря у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі вказаного майна (п. 2.1. Договору).

Згідно із п.п. 3.1., 3.1.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786. Орендна плата становить 132 грн 00 за перший місяць оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Договір діє з 11.04.2017 р. по 11.04.2018 р. строком на один рік (п. 10.1. Договору).

Додатком № 1 до Договору погоджено розрахунок орендної плати, визначивши її в розмірі 132 грн 00 коп. (а.с. 16, т. 1).

11.04.201.7 р. на виконання умов Договору складено акт здачі-приймання частини будівлі (а.с. 17, т. 1).

Згідно довідки Йосипівської сільської ради вих. 424 від 18.07.2017 р. частину приміщення поліклініки передано в оренду СПД Максименко А.С. під магазин для торгівлі продуктовими та промисловими товарами. Майно є вільним для оренди та не належить до об'єктів культурної спадщини (а.с. 19, т. 1).

Відповідно до листа Йосипівської сільської ради вих. № 02-10-254 від 18.07.2017 р. на звернення прокуратури від 12.02.2017 р. стосовно надання документів відносно договору оренди комунального майна, укладеного між Йосипівською сільською радою та СПД Максименко А.С., окрім іншого, повідомлено про відсутність висновку експертної оцінки майна, переданого в оренду або оцінки нерухомого майна (а.с. 18).

Відсутність експертної оцінки орендованого майна визнається та не заперечується відповідачем.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного Кодексу України.

Згідно із частиною 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно із ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Аналізуючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами даної справи встановлено, що між ними виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) (ч. 3 ст. 283 ГК України).

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначено у статті 215 ЦК України, частиною 1 якої передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 207 ГК України визначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Згідно зі ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України.

Відповідно до статті 284 ЦК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною вартістю, крім об'єктів оренди державної та комунальної власності, оцінка яких здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що істотною умовою договору оренди державного майна є орендна плата.

За змістом п. 8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 за № 786, розмір орендної плати розраховується, зокрема, з урахуванням вартості орендованого майна, визначеної шляхом проведення незалежної оцінки.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Відповідно до п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 10.08.1995 р. № 629, оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати. Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Однак вказаний порядок при укладенні Договору від 11.04.2017 р. дотримано не було, оцінка вартості об'єкту оренди: частини приміщення поліклініки площею 132 м2 за адресою с. Йосипівка Козятинського району Вінницької області, вул. Шевченка Т.Г., 58-а не проводилась, істотні умови договору оренди комунального майна не визначались.

Таким чином, спірний Договір оренди від 11.04.2017 р. не відповідає вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Аналогічні висновки стосовно недійсності договору оренди комунального майна з підстав визначених у даній справі викладено у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 р. у справі № 3-934гс16, від 12.10.2016 р. у справі № 3-913гс16.

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Разом із тим частиною третьою статті 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним із моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Виходячи із викладеного Договір оренди від 11.04.2017 р. є недійсним на майбутнє.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно зі ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, бо у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту, як правило, договір найму припиняється.

З огляду на вказане, вимога прокурора щодо зобов'язання відповідача звільнити нежитлове приміщення, шляхом підписання акту приймання-передачі об'єкту оренди є також обґрунтованою та підлягає задоволенню судом.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора в повному обсязі з урахуванням процесуальної позиції відповідача та його заяви б/н від 04.02.2017 р. (вх. № 06-55/81/17 від 04.12.2017 р.) про визнання позову.

Разом із тим, розглянувши клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, викладене в заяві б/н від 04.02.2017 р. (вх. № 06-55/81/17 від 04.12.2017 р.) про визнання позову, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, які не висловили заперечень щодо вказаного клопотання відповідача про що зазначили на примірнику заяви останнього, проаналізувавши встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 121 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення суду є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим.

У п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, визначальним фактором при наданні відстрочки чи розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Тому, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право розстрочити виконання рішення чи постанови.

Враховуючи наведені вище приписи законодавства та встановленні обставини справи, беручи до уваги процесуальні позиції прокурора та позивача щодо вказаного клопотання відповідача, а також обставину фактичного користування останнім орендованим приміщенням на підставі спірного Договору оренди про що свідчать наявні в матеріалах справи пояснення позивача та відповідача, та фото таблиці огляду орендованого приміщення, що в свою чергу унеможливлює миттєве звільнення відповідачем орендованого майна, а також соціальне значення вказаного закладу торгівлі для жителів населеного пункту, які в ньому проживають, а також можливість оформлення належним чином пакету документів для оформлення договору оренди в належній формі суд приходить до висновку, що відстрочка виконання рішення забезпечить ефективне (реальне) виконання рішення суду, в зв'язку з чим клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення підлягає задоволенню.

Таким чином, з огляду на вищевказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з відстроченням виконання рішення суду в частинні зобов'язання відповідача звільнити приміщення строком на 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

04.12.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 29, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним та припинити на майбутнє договір оренди приміщення для магазину від 11.04.2017 р. укладений між Йосипівською сільською радою Козятинського району Вінницької області та Фізичною особою-підприємцем Максименко Анатолієм Сергійовичем загальною площею 132 квадратних метра за адресою вул. Т.Г. Шевченка, 58а, с. Йосипівка, Козятинського району Вінницької області.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Максименко Анатолія Сергійовича звільнити приміщення загальною площею 132 квадратних метра за адресою вул. Т.Г.Шевченка, 58а, с. Йосипівка, Козятинського району Вінницької області шляхом підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди.

Відстрочити виконання рішення в цій частині строком на 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Максименко Анатолія Сергійовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь прокуратури Вінницької області, вул.Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 02909909) - 3 200 грн 00 коп. відшкодування витрат по сплаті судового збору за наступними реквізитами: р/р 3988, , ДКСУ, МФО 820172, отримувач Прокуратура Вінницької області.

5. Видати накази після набрання рішенням законої сили.

Повне рішення складено 08 грудня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи