ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа № 911/2807/17

за позовом Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав»

до Фізичної особи-підприємця Якубівської Юлії Леонідівни

про стягнення 21 647,05 грн.

Суддя Антонова В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Луценко О.В. (довіреність б/н від 17.07.2017);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2807/17 за позовом Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Якубівської Юлії Леонідівни (далі - відповідач) про стягнення 21 647,05 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.09.2017 порушено провадження по справі №911/2807/17 та призначено її до розгляду на 19.10.2017.

29.09.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшло підтвердження б/н від 29.09.2017 (вх. №20539/17) та письмове підтвердження б/н від 29.09.2017 (вх. №20541/17).

У судове засідання 19.10.2017 представники відповідача, належним чином повідомленого про час, дату та місце судового засідання, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 21.09.2017 не виконали.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2017 подав клопотання (вх. №22065/17) про продовження строку розгляду спору на 15 днів. Дане клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2017 продовжено строк та відкладено розгляд справи на 06.11.2017.

03.11.2017 до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 01.11.2017 (вх. №23146/17) про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 06.11.2017 представники сторін по справі не з'явились.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.11.2017 розгляд справи відкладено 30.11.2017.

У судове засідання 30.11.2017 представник з'явився представник позивача.

Представники відповідача, належним чином повідомленого про час, дату та місце судового засідання, в судове засідання 30.11.2017 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 21.09.2017 та від 19.10.2017 не виконали.

При цьому поштові відправлення з вказаними ухвалами господарського суду Київської області були направлені відповідачу за адресою: 09100, АДРЕСА_1, вказаною у позовній заяві та яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Фізичної особи - підприємця Якубівської Юлії Леонідівни.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Згідно п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи було надіслано відповідачу за належною адресою, зважаючи, що явка представників відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача в судовому засіданні до суду не надходило, при цьому надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» є організацією колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 19/2011.

01.09.2015 між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі - УЛАСП) та ФОП Кирильченко Юлією Леонідівною (прізвище змінено на Якубівська) (далі - користувач) було укладено Договір №КБР-27/09/15 від 01.09.2015 (далі - Договір), відповідно до предмету якого, користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного використання, а УЛАСП надає користувачу на умовах, визначених даним Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу зобов'язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та Закону (п. 3.1. Договору).

Відповідно до ч. 1 п. 3.3. Договору користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього Договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше, ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця, за який він здійснюється.

Пунктом 6.1. встановлено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.09.2016, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань - до їх повного виконання.

У випадку, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 6.1. дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього Актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього Договору має бути надіслане засобами поштового зв'язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення (п. 6.2. Договору).

Додатком №1 до Договору визначено перелік закладів, в яких користувач здійснює використання Творів. Таким закладом визначено Диско-бар «Позитифф», який знаходиться за адресою: 09100, Київська область, м. Біла Церква, Сквирське шосе, 230.

У п. 1.1. Додатку №2 до Договору сторони погодили, що розмір щомісячного платежу має складати 500 гривень за кожен заклад користувача, зазначений у відповідних додатках до Договору.

Загальний розмір щомісячного платежу з дня набуття чинності Договору становить 500 гривень. Зазначена сума перераховується користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов Договору (п. 1.2. Додатку №2 до Договору).

Крім того, відповідно до п. 3 Додатку № 2 до Договору виплата платежів проводиться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

Позивач стверджує, що за період з 26.11.2015 по 27.08.2017 оплата за Договором відповідачем не здійснювалась, в наслідок чого утворилась заборгованість у відповідача перед позивачем за вказаний період у розмірі 11 000,00 грн, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 21 647,05 грн, з яких 11 000,00 грн сума основного боргу, 1 356,83 грн сума інфляційних втрат, 290,22 грн 3% річних та 9 000,00 грн штраф.

Відповідач в судові засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Частинами 1, 2 статті 218 Цивільного кодексу України встановлено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Перелік об'єктів права інтелектуальної власності визначений приписами ч. 1 ст. 420 ЦК України. Зокрема, об'єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об'єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).

Згідно статті 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав, відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України, відносяться: право на використання об'єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно частини другої ст. 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною третьою ст. 426 ЦК України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно до умов Договору, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем за період з 26.11.2015 по 27.08.2017 в сумі 11 000,00 грн.

Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за вказаний період в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не надані.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми основного боргу за період з 26.11.2015 по 27.08.2017, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 356,83 грн інфляційних втрат, 290,22 грн 3% річних, 9 000,00 грн штрафу за прострочення грошового зобов'язання за Договором.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за спірний період складає 1 233,79 грн та 289,98 грн 3 % річних.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат 3% річних суд відмовляє.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 9 000,00 грн штрафу, у зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3.6. Договору сторони поголили, що якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4 (чотири) місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу.

Судом встановлено порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати винагороди (роялті). При цьому оплата щомісячних платежів за період з грудня 2015 по травень 2017 прострочена відповідачем на строк, більший ніж 4 місяці. Враховуючи дане порушення, беручи до уваги положення пункту п. 3.6 Договору, вимога позивача про стягнення 9 000,00 грн. штрафу (по 500 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж за період з грудня 2015 по травень 2017) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №КБР-27/09/15 від 01.09.2015 в розмірі 11 000,00 грн основного боргу, 1 233,79 грн інфляційних втрат, 289,98 грн 3% річних та 9 000,00 грн штраф підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Якубівської Юлії Леонідівни (09100, АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» (02002, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА СВЕРСТЮКА, будинок 23, офіс 1016; ) 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості, 1 233 (одна тисяча двісті тридцять три) грн 79 коп. інфляційних втрат, 289 (двісті вісімдесят дев'ять) грн. 98 коп. 3% річних, 9 000 (дев'ять тисяч) грн 00 коп. штрафу та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.12.2017.

Суддя В.М. Антонова