ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Справа № 910/21856/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГольцової Л.А.(доповідач),
суддів:Губенко Н.М., Іванової Л.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.05.2017
у справі№ 910/21856/16
Господарського судуміста Києва
за позовомTransagro Services Limited
доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця",
простягнення 307 119,92 доларів США
за участю представників:

позивача - Ковальчук М.О., довір. від 01.11.2017

відповідача - Мельник М.А., довір. від 06.12.2017

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/21856/16 (суддя Чинчин О.В.), з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, відмовлено компанії Transagro Services Limited ("Трансарго Сервісез ЛТД" - позивач) у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у даній справі (головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Разіна Т.І., Отрюх Б.В.) частково задоволено апеляційну скаргу Компаниї Transagro Services Limited, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/21856/16 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Transagro Services Limited 154 117,99 доларів США, що еквівалентно 3 943 512,41 грн, 59 152,69 грн судового збору за подання позову. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Transagro Services Limited 65 067,95 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі № 910/21856/16.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 627 - 629, 526, 530, 1212 Цивільного кодексу, статей 193, 315 Господарського кодексу України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 12.11.2008 між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансарго Сервісез ЛТД" (замовник) укладено договір про організацію перевезень транзитних вантажів залізницями України № 421-0647/08-ЦЮ, який регулює відносини сторін, пов'язані з організацією перевезення вантажів залізничним транспортом України в міжнародному залізничному вантажному сполученні, надання додаткових послуг, пов'язаних з цими перевезеннями і оплатою їх Замовником за встановленими тарифами.

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.3 договору розрахунок за цим договором здійснюється через розрахунковий центр згідно з тарифами, встановленими Укрзалізницею. Нарахування провізної плати та додаткових послуг за експортно-імпортні вантажні перевезення здійснюється відповідно до внутрішніх правил та тарифів. Замовник здійснює оплату за перевезення вантажу та надання додаткових послуг через Розрахунковий центр в національній валюті.

Згідно з пунктом 3.9 договору у зв'язку з виявленим недобором чи перебором провізних платежів Розрахунковий центр здійснює перерахунок і надмірно стягнуті грошові кошти перераховує на картку обліку замовника, як оплату за майбутні перевезення чи достягує недобори грошових сум.

Додатковою угодою № 6 від 01.11.2012 до договору сторони дійшли згоди щодо змін до реквізитів для розрахунків та пролонгації його на 2013 рік.

Тарифною Комісією Державної адміністрації залізничного транспорту України було прийнято рішення від 20.03.2014 про перерахунок провізної плати за ставками Тарифної політики із застосуванням коефіцієнта до базової ставки Тарифної політики 0,62 замість коефіцієнта 0,40, на підставі якого з рахунку компанії Transagro Services Limited Укрзалізницею в односторонньому порядку були списані грошові кошти у розмірі 154 117,99 доларів США.

Позивач вказує на списання Укрзалізницею самостійно в односторонньому порядку частини грошових коштів (за рахунок наявних коштів) з рахунку компанії Transagro Services Limited у розмірі 154 117,99 дол. США, який згідно з договором адмініструвався Укрзалізницею.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2014 у справі № 910/18395/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2015, у задоволенні позовних вимог Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансарго Сервісез ЛТД" про стягнення 11 195 439,54 дол. США відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що перерахування ціни провізної плати здійснене всупереч вимогам міжнародно-правових договорів, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

04.11.2016 Компанія "Трансарго Сервісез ЛТД" звернулась до Укрзалізниці з претензією № 84, в якій на підставі статей 525, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України просив повернути кошти, зокрема 154 117,99 доларів США.

Компанія Transagro Services Limited звернулась до суду з позов про стягнення 154 117,99 доларів США, які списані Укрзалізницею в односторонньому порядку в рамках донарахованої провізної плати за рішенням Тарифної комісії від 20.03.2014.

Суд першої інстанції, застосувавши статтю 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, в редакції станом на момент прийняття рішення Тарифною комісією Державної адміністрації залізничного транспорту України 20.03.2014, відмовив у задоволенні позову, за спливом дев'ятимісячного строку позовної давності.

Крім того, місцевий господарський суд вказав на те, що уклавши договір про організацію перевезень транзитних вантажів залізницями України № 421-0647/08-ЦЮ від 12.11.2008, між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Апеляційний господарський суд України, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив про помилковість застосування статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, оскільки списання відбулося не на підставі здійснення перевезення.

Згідно зі статтею 1212 вказаного Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з пунктом 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з правовою позицією судів попередніх інстанцій та вважає висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 111-5 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, № 22330/05, від 05.02.2009).

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають.

Позивач в позовній заяві посилається на укладений між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансарго Сервісез ЛТД" договір № 421-0647/08-ЦЮ від 12.11.2008, пролонгований до 31.12.2013 року, прийняте Тарифною комісією Державної адміністрації залізничного транспорту України рішення від 20.03.2014 про перерахунок провізної плати за ставками Тарифної політики та норми статті 1212 Цивільного кодексу України .

У своїх письмових поясненнях позивач зазначає, що позовні вимоги виникли не з договірних зобов'язань за договором перевезень. Разом з тим, вказує, що зазначені грошові кошти не є сумою надмірно сплаченою, а є сумою, що гарантує вчасну сплату за надані послуги.

Судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки пункту 3.10 договору, відповідно до якого у випадку невиконання гарантійних об'ємів перевезень провізна плата перераховується по загальним базовим тарифним ставкам. У випадку встановлених відкладених знижок або відкладених тарифних ставок при виконанні обумовлених об'ємів перевезень здійснюється перерахунок провізної плати із застосуванням тарифних ставок, встановлених при умові залучення гарантійних об'ємів перевезень. Перерахунок в таких випадках здійснюється після підсумків виконання об'ємів перевезень.

Крім того, не досліджено питання припинення дії договору № 421-0647/08-ЦЮ від 12.11.2008.

Судами також не надано оцінки листу Компанії Transagro Services Limited від 27.01.2016, в якому останній просить Укрзалізницю здійснити повернення неправомірно утриманих Укрзалізницею грошових коштів у розмірі 154 117,99 доларів США, шляхом зарахування їх у рахунок майбутніх платежів по діючому договору № 475.

У письмових поясненнях позивач зазначає, що вказаний лист є претензією, тому позовна заява направлена в межах строків, передбачених статтею 31 УМВС.

Судами не досліджено факт списання спірних грошових коштів та зарахування/не зарахування останніх в рахунок майбутніх платежів по договору № 475.

Позивач звертаючись з даним позовом зазначив відповідачем - ПАТ "Українська залізниця", вказавши, що останнє є правонаступником Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Питання правонаступництва відповідача не відображені в судових актах.

Таким чином колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій, допустили неповноту у дослідженні обставин справи та дійшли передчасних висновків щодо правового змісту тих правовідносин, які склалися між сторонами.

За таких обставин, оскаржувані рішення та постанова не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки, в порушення вимог частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, прийняті без повного та всебічного з'ясування всіх суттєвих обставин справи та оцінки доказів, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції, за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене у даній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, дати належну юридичну оцінку доводам та запереченням учасників судового процесу і, в залежності від встановленого та у відповідності з вимогами закону, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/21856/16 скасувати.

Справу № 910/21856/16 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Н.М. ГУБЕНКО

Л.Б. ІВАНОВА