ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Справа № 922/2163/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиФізичної особи ОСОБА_4, м. Харків
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 року
у справі господарського суду Харківської області
за позовомФізичної особи ОСОБА_4, м. Харків
доФізичної особи ОСОБА_5, м. Харків
простягнення 300 000 грн. збитків

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_4 (далі за текстом - ФО ОСОБА_4) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи ОСОБА_5 (далі за текстом - ФО ОСОБА_5) про стягнення 300 000 грн. збитків.

Також від ФО ОСОБА_4 до господарського суду Харківської області надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просила суд вжити заходи забезпечення позову по справі до вирішення справи по суті та накласти арешт на майно, що належить ФОП ОСОБА_5 на праві власності:

- автобус Богдан А091, 2004 року випуску, № шасі НОМЕР_1, № держ. реєстрації НОМЕР_2;

- автобус Богдан А091, 2004 року випуску, № шасі НОМЕР_3, № держ. реєстрації НОМЕР_4;

- автобус Богдан А091, 2004 року випуску, № шасі НОМЕР_5, № держ. реєстрації НОМЕР_6;

- автобус Богдан А091, 2004 року випуску. № шасі НОМЕР_7, № держ. реєстрації НОМЕР_8;

- автобус Богдан А091, 2004 року випуску, № шасі НОМЕР_9, № держ. реєстрації НОМЕР_10;

- земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_11, площа (га) 0,6938 за адресою: АДРЕСА_1, що належить на підставі дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Наталією Петрівною від 13.06.2017 року №1507;

- нежитлові будівлі: "Г-1"; "Б-1"; приміщення XIV, XV, XVI в будівлі "Б1-1", "Б3-1", "Н-2", "Н1"; "пд" за адресою: АДРЕСА_1 належать на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Анохіною В.М. від 20.11.2007 року № 2713.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.06.2017 року заяву ФО ОСОБА_4 задоволено: накладено арешт на майно, що належить ФО ОСОБА_5 на праві власності, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, суд першої інстанції виходив з того, що існує зв'язок між визначеним предметом спору (стягнення збитків) і заходами по забезпеченню позову; заходи забезпечення позову є адекватними позовним вимогам та спрямовані на попередження порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача та забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 року ухвалу господарського суду Харківської області від 30.06.2017 року - скасовано; у задоволенні заяви ФО ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ФО ОСОБА_5 на праві власності, - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ФО ОСОБА_4 звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 року та залишити в силі ухвалу господарського суду Харківської області від 30.06.2017 року.

ФО ОСОБА_5 відзиву на касаційну скаргу подано не було.

Сторін згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що з 2013 року сторони є засновниками ТОВ "Фрегат-К" (код в ЄДР 32761769) з розміром внеску у статутний капітал 5 010 250 грн. ТОВ "Фрегат-К" було прибутковим підприємством, розмір статутного капіталу якого дорівнював 10 020 500 грн.

Позивач вважає, що 19.09.2016 року відбулось призначення посадової особи товариства (ОСОБА_8) без повідомлення ФО ОСОБА_4, яке мало на меті заволодіння відповідачем майном ТОВ "Фрегат-К"; на день подання позову ТОВ "Фрегат-К" знаходиться в стані неплатоспроможності і за даними, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи відкрито виконавчі провадження 03-03-2017; 03-03-2017; 16-09-2016; 09-06-2016; 09-06-2016; 25-01-2016; 01-12-2015; 11-09-2015: 11-09-2015; 01-07-2015; 12-02-2015; у зв'язку з ризиками продажу належного відповідачу на праві власності майна, під яким позивач розуміє майно юридичної особи, виконання рішення господарського суду зробиться неможливим.

Водночас, доказів існування зазначеного майна та належності його відповідачу як матеріали заяви, так і матеріали позову не містять.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

У відповідності до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

Законом України від 15.12.2006 року № 483-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів", який набрав чинності 29.12.2006 року, визначено поняття "корпоративні відносини" як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Сторонами спору є дві фізичні особи.

Предметом даного спору є стягнення збитків, що в розумінні ст. 167 Господарського кодексу України не є корпоративними відносинами, а тому даний спір підвідомчий суду загальної юрисдикції.

Відтак, місцевим господарським судом справу прийнято до провадження із порушенням вимог підвідомчості, а тому забезпечення позову у даній справі не можна визнати законним та обгрунтованим.

Поряд з цим, відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 67 ГПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. п. 3, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З огляду на викладене, ухвала господарського суду в обов'язковому порядку повинна містити дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, що невжиття такого заходу до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення господарського суду.

Проте, як вірно відзначено судом апеляційної інстанції, ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову даним вимогам не відповідає; матеріали справи не містять жодних даних, на підставі яких можна зробити висновок про наявність шкоди, обґрунтованість розміру шкоди (300 000 грн.), наявність ризиків невиконання або ускладнення виконання рішення суду, приналежності арештованого майна саме відповідачу.

Крім того, судом першої інстанції при прийнятті ухвали про забезпечення позову було проігноровано вимоги щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки цілком очевидним є факт, що позовні вимоги щодо стягнення 300 000 грн. не є співрозмірними з вартістю п'яти автобусів Богдан А091 та комплексу об'єктів нерухомості, арештованих на підставі ухвали суду.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову та необхідність скасування ухвали місцевого господарського суду, оскільки вжиття заходів до забезпечення позову в даному випадку суперечить змісту ст. 66 Господарського процесуального кодексу України та не може забезпечити виконання рішення у даній справі.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду апеляційної інстанції відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що інші доводи ФО ОСОБА_4, викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обгрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 року у справі № 922/2163/17 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко