ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа № 911/1308/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агроконтинент-Україна, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Центр, Київська обл., смт Згурівка

про стягнення 43 146,08 гривень

за участю представників:

від позивача: Туголукова (договір №113/17 від 11.04.2017)

від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність №2599 від 01.07.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Агроконтинент-Україна (далі ТОВ Агроконтинент-Україна/позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Центр (далі ТОВ Виробниче підприємство Центр/відповідач) про стягнення з відповідача 43 146,08 грн основного боргу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.06.2017 провадження у справі №911/1308/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агроконтинент-Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Центр припинено, а також стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Центр на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агроконтинент-Україна 1600,00 грн судового збору, 3200,00 грн витрат на послуги адвоката.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 та ухвалу господарського суду Київської області від 06.06.2017 скасовано, справу №911/1308/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

16.11.2017 згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 16.11.2017, справу №911/1308/17 передано до розгляду судді Яремі В.А.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2017 справу №911/1308/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.11.2017, а також зобовязано учасників судового процесу надати письмові пояснення щодо вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі №911/1308/17.

У судовому засіданні 28.11.2017 представник позивача підтримала викладену у позовній заяві позицію, у той час як представник відповідача заперечив відповідно викладені у позові доводи щодо виникнення у ТОВ Виробниче підприємство Центр грошового зобовязання за договором та відповідної суми боргу.

Водночас, письмових пояснень щодо вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі №911/1308/17 сторони суду не надали.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 між ТОВ Агроконтинент-Україна (далі-постачальник) та ТОВ Виробниче підприємство Центр (далі покупець) було укладено договір поставки №00049 (далі Договір), умовами якого сторони передбачили поставку товару за номенклатурою, за ціною та у строки, передбачені у специфікаціях, які є його невідємними частинами.

Предметом договору відповідно до специфікації №1 сторони визначили сівалку точного висіву Monosem NG Plus 4 вартістю 1 027 170, 00 грн.

Водночас, позивач зауважив, що специфікацію від 31.03.2016 №2 до договору, якою визначено кількість та вартість навігаційної системи та її ідентифікуючі дані, відповідач не підписав.

18.04.2016 позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв сівалку точного висіву Monosem NG Plus 4 вартістю 1 025 814, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної №76 від 18.04.2016.

До того ж, як зауважив позивач, 18.04.2016 на виконання умов договору ТОВ Агроконтинент-Україна поставило відповідачу навігаційну систему Х-14, SGR-1 вартістю 43 146,08 грн, що підтверджується підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною №78 від 18.04.2016.

Таким чином, незважаючи на непідписання відповідачем специфікації №2 до договору, позивач зауважив, що ТОВ Виробниче підприємство Центр погодило обставини отримання та ціну навігаційної системи Х-14, SGR-1 шляхом підписання видаткової накладної №78 від 18.04.2016.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що він належним чином виконав свої договірні обовязки та поставив за договором відповідачу товар належної якості, про що свідчить відсутність зауважень ТОВ Виробниче підприємство Центр щодо якості отриманого товару.

Відповідно до викладених у позові обставин, станом на момент звернення позивача до суду, відповідач вартість поставленого за договором товару, а саме навігаційної системи не оплатив, а тому за ТОВ Виробниче підприємство Центр перед позивачем рахувалась заборгованість у розмірі 43 146,08 грн.

Поряд з тим, відповідно до наданої позивачем копії претензії №51 від 18.04.2017, з огляду на порушення відповідачем взятого на себе зобовязання по оплаті отриманої навігаційної системи, ТОВ Агроконтинент-Україна звернулось до ТОВ Виробниче підприємство Центр та вимагало погасити 43 146,08 грн заборгованості за поставлений згідно договору товар - навігаційної системи Х-14, SGR-1.

Відповідно до наданих у судовому засіданні 28.11.2017 представником відповідача заперечень, при отриманні за договором від позивача сівалки та її демонстрації було виявлено неточності у роботі відповідного товару, а тому при проведенні повторної демонстрації зазначеної сівалки на неї було встановлено навігаційну систему.

Таким чином, відповідно до доводів відповідача після передачі навігаційної системи Х-14, SGR-1 сторони не узгодили істотних умов договору щодо цього товару, а саме: щодо предмету майбутнього договору купівля-продаж, платне та/або безоплатне користування, строки та умови переходу права власності на навігаційну систему, а також строки оплати за цей товар.

Отже, заперечуючи проти відповідно поданого позову, відповідач зазначив, що між сторонами не було укладено договору щодо навігаційної системи Х-14, SGR-1, а фактична передача позивачем навігаційної системи не свідчить про набуття її у власність відповідачем і, як наслідок, виникнення між сторонами господарських зобовязань за договором щодо поставки та оплати відповідного товару.

В подальшому відповідач здійснив оплату за навігаційну систему Х-14, SGR-1 у розмірі 43 146,08 грн, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №1088 від 24.05.2017 з призначенням платежу «за навігаційну систему Х-14, SGR-1».

Поряд з тим, відповідач зауважив, що проведенням оплати вартості навігаційної системи він акцептував пропозицію позивача щодо купівлі-продажу такого товару, надісланої на адресу відповідача 12.05.2017, а тому вимога позивача щодо стягнення відповідної суми як заборгованості за Договором не відповідає вимогам законодавства і, як наслідок, припинення провадження у даній справі у звязку зі сплатою відповідної суми коштів є безпідставним.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017, якою скасовано ухвалу господарського суду Київської області від 06.06.2017 про припинення провадження у справі №911/1308/17 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017, суд касаційної інстанції надав вказівки щодо необхідності дослідження та вирішення спору між сторонами у даній справі по суті, оскільки між сторонами існує спір та залишились неврегульовані питання.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 09.11.2017 у справі №911/1308/17, суд дійшов таких висновків.

Так, в основу обґрунтування предмету та підстав заявленої вимоги позивачем покладено неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за укладеним між сторонами договором поставки №00049 від 24.02.2016 в частині оплати вартості поставленої відповідачу навігаційної системи Х-14, SGR-1.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 175, 173, 179, 180 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, відповідно до пп. 1.1., 2.1. та 4.1. укладеного між сторонами договору поставки №00049 від 24.02.2016, невиконання положень якого покладено в основу підстав поданого позову, сторони спірних відносин погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязується передати у власність покупцеві на умовах DDP смт Згурівка, Згурівського р-ну, Київська обл., (згідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 р.) товари за номенклатурною та в строки відповідно до специфікацій, які є додатками до цього договору та його невідємними частинами, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену договором вартість в строки та порядку, передбаченому договором.

Кількість та вартість товару указується у додатках-специфікаціях до договору, що є його невідємними частинами.

Покупець здійснює оплату в розмірі і в строки указані у додатках-специфікаціях до договору, що є його невідємними частинами.

Однак, як слідує зі змісту договору поставки №00049 від 24.02.2016 навігаційна система Х-14, SGR-1, її вартість, строки і порядок передачі та оплати, сторонами не визначена предметом зазначеного правочину.

Поряд з тим, як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами спору, специфікація №2 до договору, якою визначено кількість та вартість навігаційної системи, її ідентифікуючі дані та порядок, строки оплати її вартості, відповідачем була підписана із застереженнями протоколом розбіжностей до даної специфікації, 08.06.2017, тобто після подачі позивачем відповідного позову до суду.

Водночас, відповідний протокол розбіжностей до специфікації №2 до договору позивач не підписав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо виникнення між сторонами господарських зобовязань за договором поставки №00049 від 24.02.2016 щодо купівлі-продажу навігаційної системи Х-14, SGR-1, а відтак виникнення станом на момент звернення позивача до суду у відповідача заборгованості за Договором, як предмету спору у даній справі.

Сама ж по собі видаткова накладна №78 від 18.04.2016, за якою відповідачем було прийнято навігаційну систему, не є специфікацією до Договору у розумінні приписів чинного законодавства та не містить усіх істотних умов щодо поставки такої навігаційної системи, а тому не є належним та допустимим доказом погодження поставки такого товару за Договором, і як наслідок виникнення відповідних договірних зобовязань між сторонами в розрізі заявлених предмету та підстав позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 43 146,08 грн заборгованості за договором поставки №00049 від 24.02.2016 є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, а також на оплату послуг адвоката покладаються судом на позивача у повному обсязі, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. ст. 175, 173, 179, 180 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Повне рішення складено 08.12.2017.

Суддя В.А. Ярема