РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/17864/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Щит»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопіца-К»

Про стягнення 120 000,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Соковець І.О.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Щит» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопіца-К» (далі - відповідач) про стягнення 120 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.17. порушено провадження у справі № 910/17864/17 та призначено її до розгляду на 14.11.17.

14.11.17. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

14.11.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопіца-К» підтверджує наявність заборгованості.

В судовому засіданні 14.11.17. було оголошено перерву до 07.12.17.

Позивачем в судовому засіданні 07.12.17. підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 07.12.17. не з'явився, проте, 06.12.17. через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, з огляду на подане відповідачем клопотання, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами судового засідання 07.12.17., з огляду на що за результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17864/17.

В судовому засіданні 07.12.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.16. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено Договір позики № 2501/15П (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти (суму позики), а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у визначений даним Договором строк.

Сума позики за даним Договором становить 2 504 000,00 грн. (п. 2.1 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 04.05.16. до Договору сторони збільшили розмір позики на 90 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору він набирає чинності та стає обов'язковим для виконання з моменту передання грошових коштів Позичальнику та є дійсним на весь строк користування позикою, що встановлено в п. 5.1 Договору.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 Договору позика надається в безготівковій формі на рахунок позичальника. Позика надається на безвідсотковій основі, тобто позикодавець не нараховує позичальнику та не отримує від останнього відсотки від суми позики.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано відповідачу 2 504 000,00 грн. 26.01.16. та 90 000,00 грн. 05.05.16.

Строк повернення позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) становить до 31.12.16. (п. 5.1 Договору).

Відповідачем 28.07.16. було повернуто позивачу 250 000,00 грн. безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Відповідачем повернення решти поворотної фінансової допомоги за Договором в сумі 2 344 000,00 грн. здійснено не було, що Позичальником не заперечується.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.17. у справі № 910/9774/17, яке набрало законної сили, встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором позики № 2501/15П від 25.01.17. (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) становить 2 344 000,00 грн., проте, оскільки позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 1 000 000,00 грн. та не можливість суду вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача визнаються обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в розмірі 1 000 000,00 грн.

Обставини, встановлені у справі № 910/9774/17, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрали законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.17. у справі № 910/9774/17, то встановлені нею факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Отже, не повернутими у встановлений Договором строк залишились грошові кошти в розмірі 1 344 000,00 грн., строк повернення є таким, що настав, з огляду на що позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

При цьому позивач просить суд стягнути з відповідача 120 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою Договір є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не погасив наявну заборгованість зі сплати основного боргу (повернення поворотної фінансової допомоги за Договором), доказів повної оплати заборгованості до матеріалів справи не надав.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку по сплаті 120 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги не виконав, вказану суму станом на час прийняття судового рішення не погасив, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору за приписами ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопіца-К» (01013, м. Київ, вул. Промислова, б. 4/7, офіс 34; ідентифікаційний код 31746425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Щит» (01001, м. Київ, вул. Трьохстятительська, б. 9, офіс 1; ідентифікаційний код 36470403) 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп. - поворотної фінансової допомоги, 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.12.17.

Суддя Т.М. Ващенко