КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа№ 910/11876/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Козоріз С.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Якушова Н.Е. - за належним чином оформленою довіреністю, Драник В.М. - особисто;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Драника Віктора Михайловича

на рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2017р.

у справі № 910/11876/17 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САПСАН-СП"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Драника Віктора Михайловича

про стягнення 255 420,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САПСАН-СП" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Драника Віктора Михайловича про стягнення 255 420,00 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язання за договорами оренди торговельного місця в частині сплати орендних платежів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.09.2017р. позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Драника Віктора Михайловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САПСАН-СП" 255 420,00 грн. основного боргу та 3 831,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Драник Віктор Михайлович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та відмовити у задоволенні позову.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд і скасування оскаржуваного рішення, скаржником зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки умовам договорів оренди, у зв'язку з чим судом зроблено невірний висновок, який не відповідає фактичним обставинам справи, і порушує норми матеріального та процесуального права. Крім того, апелянт зазначав, що додаткова угода від 01.10.2016р. до договору №102 від 15.08.2016р. ним не підписувалась, а умови між сторонами правочинами були іншими.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В. судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.11.2017р.

29.11.2017р. у судовому засіданні оголошено перерву до 04.12.2017р.

04.12.2017р. у судовому засіданні представником позивача надано заперечення на апеляційну скаргу з додатками.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15.08.2016р. між ТОВ "САПСАН-СП" (орендодавець) та ФОП Драник В.М. (орендар) укладено договір оренди торгівельного місця №102 (договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду торгівельне місце, площею 295 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності на території комплексу ТОВ "САПСАН-СП", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 5.

Відповідно до п. 2.1 договору, орендна плата визначається шляхом укладення додаткової угоди між орендарем та орендодавцем, яка є невід'ємною частиною договору і має чинність до 6 місяців.

01.10.2016р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору, відповідно до умов якої розмір орендної плати за період з 01.10.2016р. по 31.12.2016р. складає 41 300,00 без ПДВ.

Згідно пункту 2.3 договору орендар до першого числа поточного місяця на підставі додаткової угоди сплачує на рахунок орендодавця суму оренди.

Зі змісту пункту 8.5 договору випливає, що договір діє з 01.10.2016р. по 31.12.2016р.

01.01.2017р. між ТОВ "САПСАН-СП" (орендодавець) та ФОП Драник В.М. (орендар) укладено договір оренди торгівельного місця №90 (договір), за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду торгівельне місце ,площею 295 кв.м. ,для здійснення торгівельної діяльності на території комплексу ТОВ "САПСАН-СП", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 5.

Відповідно до п. 2.1 договору, орендна плата визначається шляхом укладення додаткової угоди між орендарем та орендодавцем, яка є невід'ємною частиною договору і має чинність до 6 місяців.

01.10.2016р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди №90, відповідно до якої розмір орендної плати за період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. складає 41 300,00 без ПДВ.

Згідно пункту 2.3 договору, орендар до першого числа поточного місяця, на підставі додаткової угоди сплачує на рахунок орендодавця суму оренди.

Зі змісту пункту 8.5 договору випливає, що договір діє з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.

Відповідно до п. 5.2 договорів сторони передбачили, що договір може бути розірвано за ініціативою орендодавця в односторонньому порядку без права повернення всіх витрачених платежів при постійному ігноруванні та не виконанні орендарем п. 2.3, 2.4 договорів (п. 5.2 договорів).

Предметом спору у даній справі є неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати орендних платежів у сумі 255 420,00 грн.

Заперечуючи обов'язок оплатити 255 420,00 грн., відповідач у суді апеляційної інстанції зазначав, що за умовами укладених ним з позивачем договорів орендар сплачує орендодавцю орендну плату одноразово у розмірі, визначеному у додатковій угоді.

З такими доводами не погодився орендодавець, вказуючи, що у додаткових угодах сторони дійшли згоди про визначення розміру сталого орендного платежу за торгівельне місце, проте обов'язок по внесенню щомісячної орендної плати передбачений умовами договору і виконувався орендарем, хоч і не у повному обсязі, проте кожного місяця. У доведення цього твердження позивач посилався на періодичність сплати орендарем платежів, надавши суду розрахунок суми позову та копії платіжних доручень орендаря про сплату ним орендних платежів у безготівкову порядку.

Згідно частини 1 ст. 759, частини 1 ст. 761, частини 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відхиляючи твердження скаржника про існування між сторонами домовленостей з оплати одноразового платежу за піврічне користування об'єктом оренди у розмірі 41 300,00 грн., колегія суддів проаналізувала як умови договорів у їх сукупності, так і їх виконання орендарем, і встановила, що в силу домовленостей між сторонами орендар за користування торговельним місцем, площею 295 кв.м., до першого числа поточного місяця мав сплачувати орендодавцю щомісячний орендний платіж, розмір якого становив 41 300,00 грн.

При цьому, доказів недійсності додаткової угоди від 01.10.2016р. до договору №102 від 15.08.2016р. матеріали справи не містять.

Таким чином, протягом користування торговим місцем у період з 01.10.2016р. по 30.06.2017р. сумарна вартість орендних платежів, яка мала бути перерахована орендарем на рахунок орендодавця, складала 371 700,00 грн., тоді як згідно наданих позивачем платіжних доручень орендарем за час користування об'єктом оренди протягом вказаного періоду перераховано 116 280,00 грн. Тож, заборгованість з орендної плати у розмірі 255 420,00 грн., яка на момент прийняття судом першої інстанції рішення добровільно не сплачена орендарем, підлягає примусовому стягненню з нього, а позовні вимоги - задоволенню.

Правомірності висновків суду першої інстанції та повноти ним дослідження усіх істотних для справи обставин доводи апеляційної скарги не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Драника Віктора Михайловича на рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2017р. у справі № 910/11876/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2017р. у справі № 910/11876/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11876/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко