ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017р. Справа № 914/1490/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів Комунального підприємства Дрогобичводоканал, м.Дрогобич Львівської області
про: стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Ціна позову 59689,47 грн.
Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Гоменюк З.П.

Суддя Мороз Н.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи)

Представникам сторін розяснено права, згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяви в порядку ст.20 ГПК України від сторін до суду не надходили.

Суть спору: позов заявлено Публічним акціонерним товариством Львівобленерго, м.Львів до Комунального підприємства Дрогобичводоканал, м.Дрогобич Львівської області про стягнення 59689,47 грн., з яких 40845,82 грн. пені, 2942,17 грн. 3 % річних, 15901,48 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 21.07.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 02.08.2017р.

Ухвалою суду 02.08.2017р. відкладено розгляд справи на 18.09.2017р.

Ухвалою суду від 18.09.2017р. призначено колегіальний розгляд справи №914/1490/17 у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, згідно Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, у склад колегії увійшли головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Гоменюк З.П. та Ділай У.І.

Ухвалою суду від 19.09.2017р. вказаною колегією суддів справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 18.10.2017 р. У звязку із відпусткою судді Ділай У.І., що унеможливлює її участь в судовому процесі, 18.10.2017р. проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок якого у склад колегії увійшла суддя Мороз Н.В.

Ухвалою суду від 18.10.2017р. прийняти справу до провадження в новому складі колегії суддів та розгляд справи відкладено на 25.10.2017 р.

Документи, які поступили до справи від сторін, в день їх надходження зареєстровані у відповідності до ст.2-1 ГПК України в документообігу господарського суду Львівської області та приєднані судом до матеріалів справи.

Так, зокрема, 24.10.2017р. за вх.№35719/17 позивач подав розрахунок заборгованості.

24.10.2017р. за вх.№35916/17 відповідач подав контррозрахунок заборгованості.

Окрім цього, 25.10.2017р. за вх.№35964/17 відповідач подав клопотання про зменшення розміру заявленого до стягнення розміру пені на 50%.

В судовому засіданні 25.10.2017р. оголошувалась перерва до 16.11.2017р.

В судовому засіданні 16.11.2017р. оголошувалась перерва до 06.12.2017р.

01.12.2017р. за вх..№40968/17 відповідач подав пояснення по суті позовних вимог, які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.12.2017р. оголошувалась перерва до 13.12.2017р.

Позивач явку в судове засідання 13.12.2017р. забезпечив, позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві підтримав. Ствердив, зокрема, що 22.02.2007 року між позивачем та відповідачем КП Дрогобичводоканал укладено договір про постачання електричної енергії №90132, на виконання умов якого позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу у визначеному обсязі. Внаслідок несвоєчасного виконання споживачем зобовязань за договором в частині оплати за спожиту активну електроенергію (листопад 2016 року - квітень 2017 року) позивачем нараховано відповідача 40845,82 грн. пені, 2942,17 грн. 3 % річних, 15901,48 грн. інфляційних нарахувань про стягнення яких просить суд.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 13.12.2017р. забезпечив, позовні вимоги, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, заперечив частково та зазначив, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково згідно даних контррозрахунків позовних вимог від 24.10.2017р. Зокрема, зазначив, що оплата за поставлену електричну енергію проводилась споживачем не лише власними коштами, але й у порядку та на умовах, встановлених спільними протокольними рішеннями, учасником яких є позивач. Крім того, підтримав клопотання від 25.10.2017р. (вх..№35964/17 від 25.10.2017р.) про зменшення заявленої до стягнення неустойки на 50 %.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго , яке в подальшому відповідно до вимог Закону України Про акціонерні товариства змінило найменування на Приватне акціонерне товариство Львівобленерго (постачальник, позивач у справі) (постачальник за договором) та Комунальним підприємством Дрогобичводоканал (споживач за договором) укладено договір про постачання електричної енергії №90132 від 28.02.2007р., на виконання умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.1). До вказаного договору внесено зміни підписаною представниками сторін додатковою угодою від 01.03.2010р.

Відповідно до п.2.3.3 договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Так, додатком №2 до договору №90132 від 28.02.2007р. встановлено, що розрахунковим періодом вважається період з 28 числа попереднього місяця до 27 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії (п.2). Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період (п.5 додатку №2).

Як визначено п.7 Додатку №2 до договору, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи за період листопада 2016 квітень 2017 року (включно) позивачем виставлено наступні рахунки на оплату за активну енергію:

№300511/89319-1 за листопад 2016 року, який отримано відповідачем 30.11.2016 року; №300512/91361-1 за грудень 2016 року, який отримано відповідачем 30.12.2016 року; №300501/93415-1 за січень 2017 року, який отримано відповідачем 31.01.2017 року; №300502/95436-1 за лютий 2017 року, який отриманий відповідачем 28.02.2017 року; №300503/98007-1 за березень 2017 року, який отримано відповідачем 31.03.2017року; №300504/99927-1 за квітень 2017 року, який отримано відповідачем 28.04.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, КП Дрогобичводоканал отриману протягом зазначеного періоду електричну енергію оплатило в повному обсязі, проте, позивач стверджує, що такі оплати проведено з порушенням встановлених договором строків оплати.

У п.8 додатку №2 до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Неналежне виконання КП Дрогобичводоканал взятих на себе за договором зобовязань в частині своєчасної оплати зумовило звернення ПрАТ Львівобленерго до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 40845,82 грн. пені, 2942,17 грн. 3 % річних, 15901,48 грн. інфляційних нарахувань.

Водночас відповідач заперечує правомірність проведених нарахувань, зазначаючи, що оплату за поставлену електричну енергію проведено, в тому числі, й на умовах, встановлених спільними протокольними рішеннями, учасником яких є позивач, тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково згідно даних контррозрахунків позовних вимог від 24.10.2017р.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. ст. 275 ГК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобовязання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.2.1. договору про постачання електричної енергії, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобовязальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із долучених до матеріалів справи платіжних доручень вбачається, що на оплату поставленої у 2016 році електричної енергії КП Дрогобичводоканал сплачено власними коштами: 30.11.2017р. - 329700,00 грн.; 07.12.2016 р. - 300 000,00 грн.; 24.05.2017р. 400000,00 грн.; 31.05.2017р. 129529,86 грн.

Попри це, часткову оплату спожитої відповідачем електричної енергії проведено також платежами, здійсненими безпосередньо департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації на користь ПАТ Львівобленерго на виконання спільних протокольних рішень, учасником яких є позивач.

Так,

по рахунку №300511/89319-1 від 30.11.2016р. за листопад 2016р. нараховано 2326414,04 грн. (строк оплати до 07.12.2016р.), яка погашена: згідно спільного протокольного рішення №20/7557 від 10.11.2017р. на суму 487700,00 грн. за жовтень 2016 (оскільки за жовтень 2016 розрахунок з позивачем відбувся в повній мірі, що не заперечується самим позивачем, а тому кошти що надійшли згідно даного спільного протокольного рішення зараховуються в наступний розрахунковий період); власними коштами згідно платіжного доручення №776 від 30.11.2016р. на суму 329700,00 грн. та №796 від 07.12.2016р. на суму 300000,00 грн.; згідно спільного протокольного рішення №20/8010 від 09.12.2017р. на суму 2387200,00 грн. (надлишкова проплата 1178185,96 грн.)

по рахунку №300512/91361-1 від 30.12.2016р. за грудень нараховано 2563328,24 грн. (строк оплати до 11.01.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/8323 від 12.01.2017р. на суму 2550000,00 грн.;

по рахунку №300501/93415-1 від 31.01.2017р. за січень 2017р. нараховано 2632224,96 грн. (строк оплати до 07.02.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/8705 від 10.02.2017р. на суму 2487800,00 грн.;

по рахунку №300502/95436-1 від 28.02.2017р. за лютий 2017р. нараховано 2307226,52 грн. (строк оплати до 07.03.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/9279 від 20.03.2017р. на суму 2500600,00 грн.;

по рахунку №300503/98007-1 від 31.03.2017р. за березень 2017р. нараховано 2407415,20 грн. (строк оплати до 07.04.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/9694 від 18.04.2017р. на суму 2672100,00 грн.;

по рахунку №300504/99927-1 від 28.04.2017р. за квітень 2017р. нараховано 2008020,90 грн. (строк оплати до 11.05.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/10000 від 22.05.2017р. на суму 79500,00 грн.;

Заборгованість станом на 12.05.2017р. становила 667973,38 грн., яку частково було оплачено платіжним дорученням №1711 від 24.05.2017р. (власні кошти).

Надходження від КП Дрогобичводоканал () на розрахунковий рахунок ПрАТ Львівобленерго (), відкритий у філії ЛОУ АТ Ощадбанк, перерахованих власних коштів так і коштів, перерахованих на виконання спільних протокольних рішень, підтверджують наявна у справі Довідка ЛОУ АТ Ощадбанк та копії платіжних доручень.

Кожне із вказаних протокольних рішень підписано та скріплено печатками його учасників: Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго (сторона 3), ДП Енергоринок (сторона остання), та погоджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. До кожного з них долучено також відповідні зведені реєстри актів звірянь та договорів погашення бюджетної заборгованості з пільг та субсидій населення перед підприємствами ЖКГ та ВКГ з одночасним погашенням їх заборгованості за спожиту електричну енергію перед ПАТ Львівобленерго в 2016, 2017 роках згідно з механізмом постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами і доповненнями).

Позивач не заперечує, що оплату за спожиту в період листопад 2016 квітень (включно) 2017 року електричну (активну) енергію здійснено відповідачем у повному обсязі, однак стверджує, що відповідні зобовязання виконано із порушенням встановлених договором строків, що є підставою для нарахування пені, 3% та індексу інфляції на суму несвоєчасно виконаного грошового зобовязання.

Отже, оплату за електричну енергію поставлену протягом спірного періоду проведено як за рахунок власних коштів відповідача, так і за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень укладених відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005р. №20 та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії.

У відповідності до названого Порядку, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п.7). У разі проведення розрахунків за спожиту електроенергію кошти перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальних компаній, відкриті в уповноваженому банку, для подальшого спрямування їх через поточні рахунки із спеціальним режимом використання державним підприємством Енергоринок на рахунки виробників електроенергії, які поставляють її на оптовий ринок електроенергії, з подальшим перерахуванням таких коштів до бюджету як сплату податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість та (або) на рахунки субєктів підприємницької діяльності, які є постачальниками та транспортувальниками природного газу, або вугледобувних підприємств (п.8).

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що позивач, склавши з розпорядниками коштів зведені реєстри актів звіряння та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до зазначених вище Порядку перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за відпущену відповідачу протягом спірного періоду електричну енергію.

Слід зазначити, що спільні протокольні рішення не встановлюють конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками (сторонами), а лише передбачають, що Державна казначейська служба України перераховує стороні 1, які вона перераховує стороні 2, які та, в свою чергу, перераховує стороні 3, яка, в подальшому, перераховує кошти стороні останній. В матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про недотримання учасниками протокольних рішень зазначеного порядку розрахунків.

Відтак, відповідач не може нести відповідальності за те, що позивач після поставки електроенергії відповідачу добровільно обрав інші, ніж передбачені договором, порядок та строки оплати йому електроенергії, а саме визначені Порядком перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та спільних протокольних рішень, на підставі яких і було оплачено частину поставленої електричної енергії в інші строки, ніж встановлено договором.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, оцінивши висновок судів попередніх інстанцій про те, що спільні протокольні рішення не змінили строк оплати заборгованості, на яку позивачем нараховані заявлені у позові суми, з огляду на те, що відповідач не є стороною таких рішень, а положення Договору щодо строку оплати за електроенергію сторонами не змінені, у Постанові від 21 червня 2016 року у справі № 914/2139/15 дійшла висновку, що вказаний висновок слід вважати помилковим враховуючи таке.

Верховний Суд України, зокрема у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, зазначив, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за товар, поставлений відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором.

З огляду на вказану позицію Верхового Суду України, незалежно від обставин участі відповідача в укладені спільних протокольних рішень, пунктом 5 таких рішень (усі учасники перераховують кошти наступному учаснику не пізніше дня зарахування коштів на їх рахунок) змінений строк оплати визначених у них сум, оскільки вказаними протокольними рішеннями держава підтвердила свій обовязок з перерахунку позивачу сум субсидій (складової заборгованості відповідача перед позивачем), змінивши при цьому, за взаємним погодженням з позивачем, строк виконання такого обовязку.

А тому, право вимоги позивача щодо сплати визначених у спільних протокольних рішенням сум, виникає з моменту, що передбачений спільними протокольними рішеннями.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як визначено у ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як визначено п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені заявленої позивачем до стягнення та встановив, що розмір пені становить 6633,97 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення пені у розмірі підлягає до задоволення частково у розмірі 6633,97 грн.

Окрім цього, ч.2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив перерахунок за допомогою програми «ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2017»заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних.

В результаті перерахунку за період з 12.05.2017р. по 24.05.2017р. від суми заборгованості 667973,38 грн. суд встановив, що розмір інфляційних втрат становить 8683,65 грн., а за період з 26.05.2017р. по 30.05.2017р. від суми заборгованості 267973,38 грн. розмір інфляційних втрат становить 3483,65 грн. Відтак суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення частково в розмірі 12167,30 грн.

Аналогічно, В результаті перерахунку за період з 12.05.2017р. по 24.05.2017р. від суми заборгованості 667973,38 грн. суд встановив, що розмір 3% річних становить 659,00 грн., а за період з 26.05.2017р. по 30.05.2017р. від суми заборгованості 267973,38 грн. розмір інфляційних втрат становить 110,00 грн. Відтак суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення частково в розмірі 769,00 грн.

Відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають до задоволення частково, а саме до стягнення з відповідача підлягає 12167,30 грн. інфляційних втрат та 769,00 грн. 3 % річних.

З приводу клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи, що вимогу про стягнення пені задоволено частково, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із частковим задоволенням позову на відповідача покладається судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 524,59 грн., який підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Керуючись ст.ст.1,2,4-3,12, 32,33, 34, 36, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» (82100, Львівська область, м.Дрогобич, м.Стрий, вул. Федьковича, 11, ідентифікаційний код 03348910) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, Львівська обл., м. Львів, вул. Козельницька, будинок 3, ідентифікаційний код 00131587) 6633,97 грн. пені, 769,00 грн. 3% річних, 12167,30 грн. інфляційних втрат та 524,59 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 14.12.2017р.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Гоменюк З.П.

Суддя Мороз Н.В.