ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Справа № 914/1135/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Кондратова І.Д.,
Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року у справі № 914/1135/16 за позовом виконувача обов'язків керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Великолюбінської селищної ради, треті особи: дочірнє підприємство "Санаторій "Любінь Великий" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року до господарського суду Львівської області звернувся в.о. керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України із позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради від 28.05.1999 року № 35 "Про оформлення права власності на будівлі Прикарпатського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Позов обгрунтовано тим, що зазначене рішення виконкому прийнято з порушенням порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, оскільки підставою для прийняття спірного рішення було клопотання адміністрації "Санаторію "Любінь Великий", що не може вважатися правовстановлюючим документом, на підставі якого приймаються відповідні рішення.

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.08.2016 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Львівської області №35 від 28.05.1999 року "Про оформлення права власності на будівлі об'єкт нерухомого майна (будівлі, споруди), що знаходиться в селищі Великий Любінь по вул. Львівська,16".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та позов залишено без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2017 року зазначену постанову апеляційного господарського суду скасовано та справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року (судді: Кравчук Н.М., Кордюк Г.Т., Матущак О.І.) рішення суду першої скасовано та позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі прокурор вважає, що судом апеляційної інстанції порушено і неправильно застосовано норми процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає, що постанова апеляційного господарського суду є законною та просить залишити її без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відзиви на касаційну скаргу від позивача та третіх осіб до суду не надходили.

У судовому засіданні 16.11.2017 року було оголошено перерву до 07.12.2017 року.

Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін та третіх осіб, дослідивши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради від 28.05.1999 року за №35 "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна (будівлі, споруди), що знаходяться в селищі Великий Любінь по вул. Львівська, 16" на підставі клопотання адміністрації санаторію "Любінь Великий" вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна: спальні корпуси 2,3,4,6, лікувально-діагностичний корпус №1, адмінкорпус, приміщення бібліотеки і ЛФК, водолікарні, клубу/їдальні, овочесховища, котельні, пральні, очисних споруд, що знаходиться в селищі Великий Любінь по вул. Львівська, 16, в цілому на ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" і закріпити їх за санаторієм "Великий Любінь" Прикарпатського відділення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги прокурора в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування у зв'язку з порушенням порядку відчуження об'єктів державної власності.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову обгрунтовано тим, що оскільки спірне майно розташоване на території України й перебувало у віданні профспілок України, а на момент створення товариства - у державній власності, то таке майно не могло бути відчужено без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України, наявність якої не доведено.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого господарського суду та залишаючи позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України виходив з того, що оскільки на розгляді господарського суду Львівської області перебуває справа № 5015/3683/11, у матеріалах зазначеної справи відсутні докази про прийняття судом будь-якого рішення за однією з позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради від 28.05.1999 року №35 - то таким чином позовна вимога, заявлена у даній справі про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради від 28.05.1999 року № 35 є предметом розгляду в іншій господарській справі, а саме №5015/3683/11, як на момент подання позову в даній (цій) справі, так і залишається станом на даний час. Крім того, однаковими є і підстави позову, заявленого до Великолюбінської селищної ради про скасування рішення Великолюбінської селищної ради № 35 від 28.05.1999 року як у даній справі, так і в справі № 5015/3683/11.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Отже, у даному випадку йдеться про те, що у провадженні суду має бути тотожна справа.

У п. 4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що наявність обставин, зазначених у пункті 2 частини першої статті 81 ГПК, має доводитися заінтересованою стороною, зокрема, шляхом подання належним чином завіреної копії ухвали суду про порушення провадження у справі зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Пунктом 3.12 зазначеної постанови пленуму визначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Апеляційним господарським судом встановлено, що господарським судом Львівської області 06.07.2011 року в справі № 5015/3683/11 було порушено провадження за позовом прокурора Городоцького району Львівської області в особі Фонду державного майна України до дочірнього підприємства "Санаторій "Любінь Великий" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", товариства з обмеженою відповідальністю "Наукові технології здоров'я", товариства з обмеженою відповідальністю "Реабілітаційно-оздоровчий комплекс санаторій "Великий Любінь №1", за участю третіх осіб: Самбірське бюро технічної інвентаризації, комунальне підприємство "Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації", про визнання недійсним та скасування реєстрації права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна.

19.09.2011 прокурором у справі № 5015/3683/11 подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій заявлено додаткові вимоги про визнання недійсними та скасування рішень Виконкому Великолюбінської селищної ради №35 від 28.05.1999 року та №80 від 14.09.1999 року;

- деталізовано вимогу про повернення державі Україна спірних об'єктів;

- заявлено клопотання про залучення до участі у справі Великолюбінської селищної ради в якості відповідача.

Підставою додаткової позовної вимоги прокурором зазначено те, що майно, в тому числі Санаторій "Любіть Великий", є державною власністю і не могло бути передано у приватну власність, а тому така передача за спірними рішеннями є незаконною.

Судом першої інстанції при первісному розгляді справи № 5015/3683/11 таку заяву (додаткові вимоги) було залишено без розгляду. Проте, постановою Вищого господарського суду від 24.03.2014 року рішення господарського суду Львівської області від 21.09.2011 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2013 року у справі № 5015/3683/11 скасовано, справу № 5015/3683/11 передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області в іншому складі суду. При цьому суд касаційної інстанції у своїй постанові вказав на порушення судами норм процесуального законодавства, оскільки при підготовці справи до розгляду не було встановлено предмету вимог прокурора (визначення окремого майна, а не комплексу в цілому) та без відповідного клопотання суди вийшли за межі позовних вимог.

В ухвалі господарського суду Львівської області від 15.05.2014 року у справі № 5015/3683/11 судом зазначено, що оскільки прокурором заявлено вимоги про визнання недійсними та скасування рішень Виконкому Великолюбінської селищної ради (№ 35 від 28.05.1999 року та № 80 від 14.09.1999 року, а також виданих ним Свідоцтв про право власності (серії ААБ №000459 та №000460), - наявні підстави для залучення до участі у справі виконкому Великолюбінської селищної ради як співвідповідача.

За копією ухвали господарського суду Львівської області 17.03.2015 року у справі № 5015/3683/11 прокурором 16.06.2014 року у судовому засіданні зазначено про фактичну відмову від заявлених раніше позовних вимог про визнання недійсними та скасування рішень Виконкому Великолюбінської селищної ради, оскільки їх оскаржено у порядку адміністративного судочинства (заяву про відмову у письмові формі, відповідно до вимог ст.78 ГПКУ, - не надано). Представник позивача зазначив про наявність підстав для такої відмови.

Доказів подання письмової відмови від зазначеної позовної вимоги у справі №5015/3683/11 позивач апеляційному суду не надав.

В ухвалі господарського суду Львівської області від 17.03.2015 року судом не вирішувалося питання про прийняття такої відмови та з цього приводу не прийнято судового рішення.

З ухвали господарського суду Львівської області від 09.04.2016 року у справі № 5015/3683/11 вбачається, що судом було зобов'язано прокурора уточнити позовні вимоги щодо кожного з відповідачів, в тому числі до Великолюбінської селищної ради, яку було залучено до справи як відповідача за вимогою про скасування рішень.

На підставі наведеного судом апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що господарським судом Львівської області у справі № 5015/3683/11 було об'єднано раніше заявлені позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомості, визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 19.07.2001 року та 11.08.2004 року, визнання недійсною реєстрацію права власності, повернення спірного майна державі Україна з додатковою вимогою прокуратури про скасування рішень Великолюбінської селищної ради, в т.ч. рішення № 35 від 28.05.1999 року. Підставою додаткової позовної вимоги зазначено те, що майно, в тому числі Санаторій "Любіть Великий", є державною власністю і не могло бути передано у приватну власність, а тому така передача за спірними рішеннями є незаконною.

Таким чином, у провадженні господарського суду у справі № 5015/3683/11 на час прийняття рішення в даній справі перебували вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів, та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В той же час, прокурором у межах даної (цієї) справи заявлено лише самостійні вимоги про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування від 28.05.1999 року № 35, як ненормативного акта, що застосовується одноразово, і який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання.

Однак, судом апеляційної інстанцій не було визначено та не конкретизовано у прийнятій постанові підставу позову у справі № 5015/3683/11, враховуючи комплексне поєднання усіх вимог, та на підставі з'ясованого не вказано чи в такому разі можна визнати тотожними підстави заявлених вимог у даній справі та в справі № 5015/3683/11, і не наведено таким обставинам правової оцінки.

Отже, судом апеляційної інстанції повторно допущено порушення та неправильне застосування норм процесуального права, зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування оскарженої постанови.

За таких обставин, прийняту постанову апеляційного господарського суду не можна визнати законною й обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року скасувати, і справу № 914/1135/16 передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді І.Кондратова

С.Могил