УХВАЛА

06.12.2017Справа № 910/3356/16

За скаргою Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій»
На діїОболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

По справі № 910/3356/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА»
ДоПриватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій»
Простягнення 227 977,21 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від стягувача: Вілянська К.В. - за довіреністю;

від боржника (скаржника): Фрідман Д.А. - за довіреністю;

від ДВС:не з'явився: не з'явився

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про стягнення 227977,21 грн. заборгованості за Договором № 11080801 про участь постачальника в системі LeaseIT від 08.08.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 у справі № 910/3356/16 (суддя Спичак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 (колегія суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.), позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» 227977 грн. 21 коп. - заборгованості, 3 419 грн. 66 коп. - судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі № 910/3356/16, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016 по справі № 910/3356/16 касаційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2015 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі № 910/3356/16 залишені без змін.

30.10.2017 до Господарського суду м. Києва надійшла скарга Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій" на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просить суд:

- визнати незаконними дії державного виконавця Оболонського районного ВДВС міста Києва, які полягають у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у справі ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 № 910/3356/16 в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, у межах суми 254 864,56 грн у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз та в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365 та на рахунку №5700, відкритому у Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" () в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах суми 254 864,56 грн;

- визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 N 910/3356/16 в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № 032, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, у межах суми 254 864,56 грн у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз та в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365 та на рахунку №5700, відкритому Приватним акціонерном товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах суми 254 864,56 грн;

- зняти арешт, що був накладений постановою про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від №910/3356/16, з грошових коштів, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, у межах суми 254 864,56 грн у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз та в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365 та на рахунку №5700, відкритому Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" () в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах суми 254 864,56 грн.

- зобов'язати державного виконавця Оболонського районного ВДВС м. Києва Осіпова Микиту Андрійовича скасувати постанову пре арешт коштів боржника від 12.10.2017 в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 №910/3356/16 в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, у межах суми 254 864,56 грн у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз та в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку №032, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365 та на рахунку №5700, відкритому Приватним акціонерним товариством "Лізинг інформаційних технологій" () в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах суми 254 864,56 грн.

Ухвалою суду від 07.11.2017 скарга Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій" була призначена до розгляду на 24.11.2017.

Представник скаржника у судовому засіданні 24.11.2017 подав письмові пояснення, а також надав усні пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких останню просить задовольнити у повному обсязі.

Представник стягувача у судовому засіданні 24.11.2017 надав письмові пояснення, а також усні пояснення з приводу поданої скарги.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника ВДВС, суд відклав розгляд зазначеної скарги до 06.12.2017.

Представник боржника у судовому засіданні 06.12.2017 на виконання вимог ухвали суду надав письмові пояснення по справі, а також усні пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких останню підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні 06.12.2017 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення з приводу поданої скарги, в яких проти її задоволення заперечив.

Представники ВДВС у судове засідання 06.12.2017 не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

В обґрунтування поданої скарги скаржником зазначено про те, що постановою про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у виконавчому провадженні № 53902691 ЗВП № 52913175 щодо стягнення з ПрАТ "Лізинг ІТ" боргу накладено арешт на кошти у межах суми боргу з урахуванням виконавчого збору, які містяться на 7 банківських рахунках боржника, у тому числі на рахунках № 032 та № 032 в ПАТ «Кредобанк», МФО 325365; на рахунках № 5700, №5700 та № 5700 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005; на рахунках № 01 та №02 в ПАТ «Міський комерційний банк».

В своїй скарзі боржник зазначає, що постанова про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у виконавчому провадженні № 53902691 ЗВП № 52913175 щодо виконання наказу Господарського суд міста Києва від 11.05.2016 № 610/3356/16 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на розрахункових рахунках №032 та № 32, відкритих Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" в ПАТ «Кредобанк», у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкові платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз, та в частині накладення арешту на кошти, що містяться на розрахунковому рахунку №5700, відкритому Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" в АТ «Укрсиббанк» прийнята з порушенням положень ст. 43 та ст. 48 Конституції України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки даною постановою звернуто стягнення на рахунки які використовуються для виплати заробітної плати працівникам товариства, для сплати податків та інших обов'язкових платежів, які є захищеними видатками. Продовження існування арешту коштів, накладеного на підставі постанови про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у виконавчому провадженні № 53902691 ЗВП № 52913175 в частині арешту коштів на рахунках №032, № 32, відкритих в ПАТ «Кредобанк» та рахунку №5700, відкритому в АТ «Укрсиббанк» перешкоджає діяльності підприємства, унеможливлює виплату заробітної плати, оплати соціальних обов'язкових платежів, та може призвести до неплатоспроможності й банкрутства боржника. Відтак, боржник не погоджується із зазначеною постановою ВДВС від 12.10.2017 та вважає, що вона підлягає скасуванню.

Розглянувши подану скаргу, дослідивши матеріали скарги та заслухавши представників стягувача та боржника, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення поданої скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19 1 та 26 1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15 1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно із ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до ч. 2 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Таким чином, накладення арешту на рахунок, який призначений виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам суперечать вимогам Законів України «Про виконавче провадження» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Відповідно до наданих Приватним акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій» на вимогу суду довідок, виплата заробітної плати по підприємству та сплати податків та інших обов'язкових платежів (єдиного соціального внеску здійснюється з наступних рахунків: №032, № 32, відкритих в ПАТ «Кредобанк» та рахунку №5700, відкритому в АТ «Укрсиббанк»).

Відтак, на думку суду, накладаючи арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунках №032, № 32, відкритих в ПАТ «Кредобанк», та рахунку №5700, відкритому в АТ «Укрсиббанк», у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкові платежів, виконавча служба здійснила дії, які позбавили відповідача можливості виконувати покладені Законом на останнього обов'язки в частині оплати праці працівників, сплати єдиного соціального внеску, виплат по тимчасовому військовому збору, податків на прибуток з фізичних осіб, виплат за листами непрацездатності, розрахунків при звільненні, по профспілковим внескам тощо.

При цьому, скарга в частині вимог про визнання незаконними дії державного виконавця Оболонського районного ВДВС міста Києва, які полягають у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у справі ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 № 910/3356/16 щодо накладання арешту на грошові кошти, що містяться на розрахункових рахунках №032, № 32, відкритих в ПАТ «Кредобанк», та рахунку №5700, відкритому в АТ «Укрсиббанк», в межах коштів на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз є безпідставною з огляду на те, що норми чинного законодавства не містять положень, які б встановлювали заборону державному виконавцю накладати арешт на зазначені кошти.

У відповідності до частини 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», господарським судом за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на те, що державним виконавцем були порушені вищезазначені норми законодавства, то суд приходить до висновку, що дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які полягають у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у справі ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 № 910/3356/16 щодо накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках №032, №032 відкритих в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, та на рахунку №2 700, відкритому в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів є неправомірними, а постанова про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у справі ВП 53702691 (ЗВП 52913175) у відповідній частині є недійсною.

Скарга в частині вимог про зняття арешту, що був накладений постановою про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від №910/3356/16, з грошових коштів, що містяться на рахунках № 032, № 032 відкритих в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, та на рахунку № 5700, відкритому в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз та зобов'язання державного виконавця Оболонського районного ВДВС м. Києва Осіпова Микиту Андрійовича скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.10.2017 в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 №910/3356/16 в частині накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках № 032, № 032 відкритих в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, та на рахунку № 570 у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів, на сплату судового збору, витрат на проведення призначених судом судових експертиз задоволенню не підлягає з огляду на те, що суд, виявивши порушення в діяльності органу ДВС, наслідки таких неправомірних дій визнає недійсними, а не скасовує, оскільки суд не вправі вчиняти дії, які в силу Закону України «Про виконавче провадження» можуть і повинні вчинятись лише державним виконавцем. Крім того, вищезазначені вимоги боржника є передчасними.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу задовольнити частково.

2. Визнати дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які полягають у винесенні постанови про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у справі ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 № 910/3356/16 щодо накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках №032, №032 відкритих в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, та на рахунку №2 700, відкритому в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів незаконними.

3. Визнати недійсною постанову Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 12.10.2017 у справі ВП 53702691 (ЗВП 52913175) в частині примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.05.2016 № 910/3356/16 щодо накладання арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках №032, №032 відкритих в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, та на рахунку №2 700, відкритому в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005, у межах коштів на виплату заробітної плати працівникам підприємства, податків та інших обов'язкових платежів.

4. В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Суддя О.М. Спичак