РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа № 902/1652/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві на ухвалу господарського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року в справі №902/1652/13 (суддя Банасько О.О.)

за скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат

за участю представників сторін:

стягувача - не з'явився;

боржника - ОСОБА_1 (довіреність №14-72 від 14 квітня 2017 року);

органу ДВС - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу та заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось в господарський суд Вінницької області з позовом до комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 15 365 631 грн 86 коп. заборгованості згідно договору купівлі-продажу природного газу № 14/2414/11 від 30 вересня 2011 року.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Водночас, даним рішенням стягнуто з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - Боржник) на користь комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (надалі - Стягувач) 26 315 грн 72 коп. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05 липня 2016 року апеляційну скаргу Боржника залишено без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 17 травня 2016 року залишено без змін. На виконання вищевказного судового рішення 20 липня 2016 року видано відповідний наказ.

В подальшому вищеописані судові рішення були оскаржені до суду касаційної інстанції.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 22 грудня 2016 року касаційну скаргу Боржника на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05 липня 2016 року та рішення господарського суду Вінницької області від 17 травня 2016 року було залишено без задоволення.

Суд констатує, що від Боржника до суду першої інстанції надійшла скарга вих. № 14/5-942в від 30 серпня 2017 року на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - орган ДВС), з урахуванням заяви про збільшення вимог скарги на дії органу ДВС (а.м.о. 29-31).

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року вищевказану скаргу Боржника задоволено повністю, з підстав, вказаних у даній ухвалі.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, орган ДВС звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.м.о. 94-100), в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, відстрочити сплату судового збору, ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні скарги Боржника в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24 листопада 2017 року (а.м.о. 93) поновлено строк на апеляційне оскарження, відстрочено сплату судового збору, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд якої призначено на 11 грудня 2017 року на 14:30 год..

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 24 листопада 2017 року, орган ДВС надіслав на поштову адресу суду клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення №3116 від 14 листопада 2017 року про сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 600 грн (а.м.о. 111-112).

В судовому засіданні від 11 грудня 2017 року представник органу ДВС підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній, просить її задоволити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задволенні скарги Боржника.

В судовому засіданні від 11 грудня 2017 року представник Боржника заперечив щодо доводів, висвітлених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання від 11 грудня 2017 року представники Стягувача та органу ДВС не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, а також з огляду на те, що 11 грудня 2017 року закінчується пятнадцятиденний строк розгляду апеляційної скарги (і в суду немає можливості його відкласти в розумний строк), колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши представника Боржника, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задовленні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, Боржник подав скаргу (з урахуванням заяви про доповнення вимог прохальної частини скарги; а.м.о. 29-31) в якій просив:

* визнати незаконною бездіяльність органу ДВС стосовно не закінчення виконавчого провадження №52141956 у зв'язку з фактичним виконанням рішення згідно з наказом господарського суду Вінницької області від 20 липня 2016 року по справі № 902/1652/13;

* зобов'язати державного виконавця органу ДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення згідно з наказом господарського суду Вінницької області від 20 липня 2016 року по справі № 902/1652/13;

* визнати незаконними дії орагну ДВС щодо винесення 08 серпня 2017 року в межах виконавчого провадження №52141956: постанови про стягнення з Боржника виконавчого збору у розмірі 2 631 грн 57 коп.; постанови про стягнення з Боржника витрат на виконавче провадження в розмірі 400 грн;

* визнати недійсними постанови державного виконавця органу ДВС від 08 серпня 2017 року, винесені в межах виконавчого провадження №52141956, про: стягнення з Боржника виконавчого збору в розмірі 2 631 грн 57 коп. та стягнення витрат на виконавче провадження в розмірі 400 грн.

Мотивуючи дану скаргу, Боржник зазначив, що у зв'язку із бездіяльністю органу ДВС стосовно не закінчення виконавчого провадження №52141956 у зв'язку з фактичним виконанням рішення згідно з наказом господарського суду Вінницької області від 20 липня 2016 року по даній справі та незаконністю дій органу ДВС щодо винесення 08 серпня 2017 року в межах виконавчого провадження № 52141956 постанови про стягнення з Боржника виконавчого збору у розмірі 2 631 грн 57 коп. та витрат на виконавче провадження в розмірі 400 грн.

Як зазначає Боржник у своїй скарзі, дане стверджується тим, що ним виконано рішення суду у даній справі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, за заявою Боржника вих. № 26-6771/1.2-16 від 26 вересня 2016 року (а.м.о. 53) у зв'язку з чим ним до канцелярії органу ДВС було подано заяву вих. № 14/5-278В від 13 березня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 52141956 (а.м.о. 10).

Однак, як заначає Боржник, станом на дату звернення з вищевказаною скаргою до місцевого господарського суду, державним виконавцем постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження, у зв' язку з фактичним виконання рішення суду, не винесено.

Крім того, органом ДВС 07 серпня 2017 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №38095514 до зведеного виконавчого провадження № 38095514 (а.м.о 80) і винесено постанови від 08 серпня 2017 року про стягнення з Боржника виконавчого збору у розмірі 2 631 грн 57 коп. та про стягнення витрат на виконавче провадження у розмірі 400 грн (а.м.о. 76; 78)

Разом з тим, 19 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів Боржника по зведеному виконавчому провадженню на загальну суму 7 017 828 грн 98 коп., до складу якого включено також виконавче провадження ВП № 52141956 (а.м.о. 35).

У зв'язку із вищевказаним, 28 серпня 2017 року органом ДВС направлено казначейські службі платіжну вимогу № ДВ/28 від 28 серпня 2017 року для списання вказаних коштів з рахунку Боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 вересня 2016 року старшим державним виконавцем органу ДВС відкрито виконавче провадження ВП №52141956 по виконанню наказу господарського суду Вінницької області від 20 липня 2016 року у даній справі (а.м.о. 9).

Разом з тим, Боржником на адресу Стягувача 29 вересня 2016 року було надіслано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.м.о. 12-13) згідно рішення суду від 17 травня 2016 року в даній справі у розмірі 26 315 грн 72 коп.

Як зазначалося вище у даній судовій постанові, 14 березня 2017 року на адресу органу ДВС надійшла заява Боржника про закінчення виконавчого провадження №52141956 з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області № 902/1652/13 від 20 липня 2016 року, у зв'язку з припиненням зобов'язання Боржника шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рівненскьий апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року (надалі - Закон), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З урахуванням того, що спірні правовідносини виникли між сторонами після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, то оцінка правомірності дій державного виконавця здійснюється апеляційним господарським судом на відповідність нормам даного Закону.

Відповідно до статті 1 Закону: виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону, передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. а саме за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно пунктів 1 та 3 частини 1, частини 4 статті 42 Закону: кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1 цієї статті); виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частина 2 цієї статті); виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина 9 цієї статті).

За приписами статті 45 Закону: розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

В той же час матеріалами справи не підтверджується здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання вказаного рішення суду (заходів примусового стягнення коштів та інших заходів) в т.ч. у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

Разом з тим, як зазначено вище у даній судовій постанові, судом встановлено, що 14 березня 2017 року до органу ДВС Боржником було надіслано заяву про закінчення виконавчого провадження № 52141956 з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області № 902/1652/13 від 20 липня 2016 року в зв'язку з припиненням зобов'язання Боржника, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви компанії від 26 вересня 2016 року № 26-6557/1.2-16.

Суд констатує, що шляхом зарахування можуть припинятися зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань.

З урахуванням викладеного, винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 08 серпня 2017 року, враховуючи вищенаведені приписи законодавства України (відсутність примусового виконання рішення), є безпідставним, з огляду на що остання підлягає визнанню судом недійсною, а дії органу ДВС щодо її винесення незаконними.

Що ж до винесення державним виконавцем постанови про стягнення з Боржника витрат виконавчого провадження в сумі 400 грн, то колегія апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно пункту 3 частини 1, частини 2 статті 42 Закону: кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Суд констатує, що в абзаці 1, 2 пункту 3 розділу VI Фінансування виконавчого провадження Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5: витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 42 Закону, розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Пунктами 1-10 Розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2830/5, встановлено, що видами витрат виконавчого провадження, зокрема є: виготовлення документів виконавчого провадження - папір, копіювання, друк документів, канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження - конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового зв'язку; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій - експертів, зберігачів, перекладачів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання, суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Однак, поряд з цим, судом встановлено, що зі змісту постанови від 08 серпня 2017 року державним виконавцем не вказано видів витрат виконавчого провадження за які органом ДВС стягнуто 400 грн та вартості кожного з видів таких витрат. Дане, в свою чергу, вказує на необгрунтованість такого стягнення.

Що ж до вимог Боржника в частині визнання незаконною бездіяльность органу ДВС стосовно не закінчення виконавчого провадження № 52141956 у зв'язку з фактичним виконанням рішення згідно з наказом господарського суду Вінницької області від 20 липня 2016 року по даній справі та зобов'язання органу ДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження, то Рівненский апеляційний господарський суд вважаєє за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів пункту 9 частини 1 статті 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вказувалося вище, зобов'язання Боржника в частині стягнення 26 315 грн 72 коп. припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви Боржника, про що було повідомлено орган ДВС.

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно із частиною 2 статті 39 Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Однак, як вбачається з матеріалів оскаржуваної ухвали та встановлено судом, органом ДВС, хоча і зобов'язання Боржника за рішенням суду в частині стягнення з нього 26 315 грн 72 коп. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог виконано, не вчинено дій передбачених частиною 2 статті 39 Закону.

Пунктом 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що: суд за результатами розгляду скарги виносить ухвалу, в якій або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дій, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З урахуванням усього вищевикладеного в даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що скарга Боржника на дії та постанови органу ДВС від 08 серпня 2017 року підлягають скасуванню та визнанню недійсними.

Вищевказане, в свою чергу, є підставою для зобов'язання органу ДВС вчинити дії передбаченні Законом, стосовно винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення у даній справі.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорювану ухвалу.

Керуючись статтями 99, 101, 103 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві на ухвалу господарського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року в справі №902/1652/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року в справі №902/1652/13 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Матеріали оскарження ухвали в справі №902/1652/13 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.