ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.11.2017р. Справа № 905/2190/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», м. Київ

до відповідача: Служби автомобільних доріг в Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 4 921 155 грн. 48 коп., з яких: 4 503 602 грн. 25 коп. інфляційні втрати, 417 553 грн. 23 коп. 3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився;

від відповідача: представник не зявився;

від третьої особи: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 27.11.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Служби автомобільних доріг в Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення 4 921 155 грн. 48 коп., з яких: 4 503 602 грн. 25 коп. інфляційні втрати, 417 553 грн. 23 коп. 3% річних.

Ухвалою суду від 25.09.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 10.10.2017р.

10.10.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшло клопотання за вих.№01.3-2466 від 09.10.2017р. про відкладення розгляду справи. Крім того, в якості додатків до зазначеного клопотання, останнім було надано довідку №01.3-2472 від 09.10.2017р., у якій зазначено, що на виконання справи по рішенню суду №905/3238/16 від 27.02.2017р. стягнення коштів з рахунків Служби не відбулося.

Ухвалою суду від 10.10.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 31.10.2107р.

27.10.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшло клопотання за вих.№01.3-2591 від 26.10.2017р. про відкладення розгляду справи.

30.10.2017р. від позивача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшло клопотання за вих.№47/10-17 від 30.10.2017р., у якому останній зазначає, що представник ТОВ «Ялта Град Строй» 31.10.2017р. виїхав у відрядження до м. Київ та просить суд вважати неявку представника позивача поважною. Разом з цим, зазначає, що позивач не заперечує проти розгляду справи без його участі.

Ухвалою суду від 31.10.2017р. господарським судом Донецької області було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, м. Маріуполь, Донецька область та відкладено розгляд справи на 15.11.2017р.

14.11.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якої просить застосувати позовну давність до позовних вимог ТОВ «Ялта Град Строй» та відмовити в задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат у сумі 1 150 187, 15 грн. за період з 04.02.2014р. по 30.09.2014р. та 3 % річних у сумі 43 331,42 грн. за період з 04.02.2014р. по 13.09.2014р., нарахованих на суму заборгованості відповідача за договором №2-19 у сумі 3 854 500,11 грн.

Представником позивача 15.11.2017р. подано клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 (пятнадцять) днів.

Ухвалою від 15.11.2017р., у звязку з задоволенням відповідного клопотання позивача, господарським судом Донецької області було продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 27.11.2017р.

27.11.2017р. від позивача через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області були надіслані письмові пояснення за вих.№57/11-17 від 27.11.2017р. щодо стану виконання боржником рішення господарського суду Донецької області, у яких останній зазначає, що станом на теперішній час, відповідачем не виконане рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. по справі №905/3238/16 та сума боргу за договором у розмірі 3 854 500, 52 грн. не сплачена.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013р. щодо оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого у останнього виникли підстави для нарахування 3% річних та суми інфляційних втрат. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст. 526, ч.1 ст.598, ст.ст. 599, 625 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 10.10.2017р. та 15.11.2017р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013р. із відповідачем, несвоєчасним виконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт, внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

В свою чергу, відповідач про дату та час судових засідань 10.10.2017р., 31.10.2017р., 15.11.2017р. та 27.11.2017р., був повідомлений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень на зворотному боці відповідних ухвал та повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання, однак у засідання суду представника не направив.

Третя особа про судові засідання 15.11.2017р. та 27.11.2017р. була повідомлена належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень на зворотному боці відповідних ухвалах та повідомлення про вручення рекомендованого листа з відміткою про його отримання 14.11.2017р., однак у засідання суду представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, вимоги ухвал суду не виконала.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

24.01.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято рішення по справі №905/3238/16 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта град строй» заборгованості за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року в сумі 3 854 500 грн. 11 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 57 817 грн. 50 коп.

27.02.2017р. господарським судом Донецької області було видано відповідний наказ про примусове виконання рішення суду у справі №905/3238/16.

Рішення господарського суду Донецької області по справі №905/3238/16 станом на теперішній час є чинним.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6. Постанови Пленуму вищого господарського кодексу України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Судовим рішенням у справі №905/3238/16 встановлено наступне.

«…Між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ялта град строй (далі учасник) був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року (далі за текстом Договір), за умовами якого учасник зобовязується протягом 2013-2014 років виконати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги ОСОБА_1 Артемівськ Горлівка, км 97+021 км 97+460, км 97+533 км 99+104 (вул. Кузнєцова Зубарєва), а Замовник зобовязується прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п.3.1. Договору, ціна Договору становить 11 083 996 грн. 15 коп., у т.ч. ПДВ 20% 1 847 332 грн. 69 коп.

Відповідно до п.4.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання Сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2).

Відповідно до п.4.2. Договору, до акта приймання виконаних будівельних робіт додається довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф.КБ-3).

Відповідно до п.5.1. Договору, строк надання послуг до 31.12.2014 року.

Відповідно до п.10.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 року. Строк дії Договору та виконання зобовязань щодо виконання робіт можуть бути продовжені у разі виникнення документально підтверджених обєктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором на загальну суму 3 919 226 грн. 52 коп. підтверджується наступними актами приймання виконаних будівельних робіт:

- акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 318 253 грн. 97 коп., в т.ч. ПДВ 53 042 грн. 33 коп.;

- акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 3 070 438 грн. 04 коп., в т.ч. ПДВ 511 739 грн. 67 коп.;

- акт №1 приймання виконаних будівельних робіт з розрахунком одиничної вартості за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 530 534 грн. 51 коп., в т.ч. ПДВ 88 422 грн. 42 коп.

Вказані акти підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Крім того, позивачем також надані наступні довідки про вартість виконаних робіт та довідки:

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 318 253 грн. 97 коп., в т.ч. ПДВ 53 042 грн. 33 коп.;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 3 070 438 грн. 04 коп., в т.ч. ПДВ 511 739 грн. 67 коп.;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2013р. від 30.12.2013р. на суму 530 534 грн. 51 коп., в т.ч. ПДВ 88 422 грн. 42 коп.;

Вказані довідки про вартість виконаних будівельних робіт підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Проте, як встановлено судом, за результатами проведення Державною фінансовою інспекцією перевірки, було проведено коригування актів виконаних робіт за грудень 2013 року до Договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року на суму 64 726 грн. 41 коп., про що складені Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2014р. та акт приймання виконаних будівельних робіт №1-5 за квітень 2014р.

Позивачем також до матеріалів справи надано зазначені Довідку про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2014р. від 30.04.2014р. та акт №1-5 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року від 30.04.2014р.

Судом встановлено, що зобовязання з оплати вартості виконаних робіт за договором відповідачем не виконані в повному обсязі, вартість робіт у розмірі 3 854 500 грн. 11 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Граничним строком оплати виконаних робіт, встановленим п.4.1. Договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року, за актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. є 31.01.2014р…».

Таким чином, судом у справі №905/3238/16 встановлено факт виконання робіт згідно договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року на загальну суму 3 854 500 грн. 11 коп., що підтверджено належними доказами.

Отже, враховуючи викладене, станом на момент прийняття рішення господарським судом Донецької області, факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості робіт за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року на суму 3 854 500 грн. 11 коп., не доказується знову при вирішенні цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення грошових зобов'язань за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року на обґрунтування підстав виникнення яких позивач посилається як на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань з виконання рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. по справі №905/3238/16.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. по справі №905/3238/16 встановлено, що граничним строком оплати виконаних робіт, встановленим п.4.1. Договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року, за актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. є 31.01.2014р.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду даного позовну, рішення господарського суду Донецької області №905/3238/16 від 24.01.2017р. відповідачем виконано не було, що також підтверджується наданою останнім Довідкою №01.3-2472 від 09.10.2017р., у якій зазначено, що на виконання справи по рішенню суду №905/3238/16 від 27.02.2017р. стягнення коштів з рахунків Служби не відбулося.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається не здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж строку, передбаченого п.4.1. Договору про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У п.7.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Позивачем на підставі вказаних норм закону нараховані та заявлені до стягнення 3% річних за період з 04.02.2014р. по 14.09.2017р. на загальну суму 417 553 грн. 23 коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних, за вказаний позивачем період, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично невірним, на підставі чого суд зробив власний розрахунок 3% річних. Фактично розмір 3% річних за вказаний період складає 417 553 грн. 25 коп. Враховуючи те, що відповідно до ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних є обґрунтованими у заявленому позивачем розмірі у сумі 417 553 грн. 23 коп.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за період з 04.02.2014р. по 14.09.2017р. за прострочення оплати вартості робіт у розмірі 4 503 602 грн. 25 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до зробленого судом розрахунку інфляційних втрат за вказаний період, фактично розмір останніх складає 4 453 752 грн. 86 коп. З огляду на вищевикладене позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а в частині стягнення 49 849 грн. 39 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

Разом з тим, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, просить застосувати строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України у справі №6-113цс14 від 01.10.2014р.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, пунктом 5.3 ПП ВГСУ №10 від 29.05.2013 року встановлено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

В розділі 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема, розяснено, що нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на приписи ст.625 ЦК України та порядок здійснення розрахунку, 3% річних стягуються за кожний день прострочки виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування - за кожний повний місяць такої прострочки.

Таким чином, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Отже, позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобовязання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін, а не шляхом додавання трьох років з дати виникнення прострочки виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву було здано до канцелярії господарського суду Донецької області нарочно 21.09.2017р. (про що свідчить відбиток штемпелю відділу документального забезпечення та контролю), а тому судом встановлено, що строк позовної давності в частині вимог про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на зобовязання з оплати робіт за договором про закупівлю послуг за державні кошти №2-19 від 16.04.2013 року, з огляду на вищевикладене, може бути нарахований з 21.09.2014р.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення діючого законодавства, з огляду на частковий пропуск позовної давності, судом встановлено, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення 345 004 грн. 16 коп. 3 % річних за період із 21.09.2014 р. по 14.09.2017р. та 3 353 754 грн. 98 коп. інфляційних втрат за період з 01.10.2014р. по 31.08.2017р.

У стягненні 3 % річних та інфляційних втрат за період із 04.02.2014 року по 20.09.2014 року суд відмовляє, у звязку із застосування наслідків спливу позовної давності.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 257, 261, 267, 525, 526, ч.1 ст. 530, 536, 549, 599, ст.ст. 610, 611, ч.1 ст.612, 615, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 230 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 42-47, 33, 34, ч.3 ст.35, 43, 49, ст.ст.82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (, місцезнаходження 84333, Донецька обл., м.Краматорськ, вул. Уральська, буд.12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» (, місцезнаходження 02098, м.Київ, вул. Шумського, буд.5, офіс 372/2) 3% річних в сумі 345 004 грн. 16 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 3 353 754 грн. 98 коп., а також судовий збір в сумі 55 481 грн. 39 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 27.11.2017р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2017р.

Суддя Ю.С. Мельниченко