РІШЕННЯ

06 грудня 2017 року Справа № 913/802/17

Провадження № 9/913/802/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеро-Транс», м. Краматорськ Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 069 839 грн. 10 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Рвачов О.О.,

у засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № ББУ/СА43/СЛ/17 від 27.04.2017,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача боргу в сумі 851934,00 грн., пеню в розмірі 149073,34 грн., інфляційні втрати у сумі 52092,80 грн. та 3% річних у сумі 16738,96 грн., за договором № 10-СА-АБ від 01.01.2016.

У судове засідання прибув повноважний представник відповідача.

Позивач явку повноважного представника у засідання суду не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений.

Відповідач, ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит", у відзиві на позовну заяву від 27.10.2017, посилаючись на форс-мажорні обставини, вважає, що він має бути звільнений від відповідальності за невиконання грошових зобовязань за договором, при цьому відповідач посилається на сертифікат Торгово-промислової палати України № 7601 від 15.06.2017 (т. 2, а.с. 35).

Листом від 21.11.2017, який відповідач визначив як додаток до відзиву, останній звернув увагу на:

- умову п. 4.4 договору № 10-СА-АБ від 01.01.2016, згідно з якою оплата послуг має здійснюватися протягом 5 робочих днів після 90-го календарного дня з моменту підписання сторонами акту здачі-прийняття послуг та отримання рахунку від позивача,

- повідомлення компанії "ДТЕК" від 13.03.2017 про втрату контролю та захоплення окупантами підприємств відповідача та те, що цей факт встановлено на найвищому рівні і він є загальновідомим.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи представника позивача, приймаючи позицію відповідача щодо спірних відносин, суд встановив такі фактичні обставини.

01 січня 2016 року між сторонами у справі було укладено договір № 10-СА-АБ (далі - договір) (т. 1, а.с. 10-14), згідно з умовами якого позивач (перевізник) прийняв на себе зобов'язання з надання транспортних послуг бульдозером Komatsu D65EX-15EO (або аналог) з переміщення готової вугільної продукції, відходів вуглезбагачення, формування породних відвалів (складські операції та транспортна обробка вантажів) на обєктах відповідача (замовника), а останній зобовязався сплатити ці роботи.

Сторони обумовили, що вартість договору не повинна перевищувати 8 574 480,72 грн.

Відповідно до п. 2.8 договору по закінченню кожного календарного місяця роботи транспорту (до 3-го числа місяця наступного за звітним) сторонами складається акт здачі-приймання наданих послуг.

Згідно з п. 4.3 договору вартість послуг визначається відповідно до калькуляції - додаток № 2, що є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.4 договору оплата послуг у відповідному місяці здійснюється протягом 5-ти робочих днів на 90-й календарний день з дати підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг та отримання рахунка від позивача.

Матеріали справи містять копії актів виконаних робіт за період з 11.11. 2016 по 30.12.2016 (т. 1, а.с. 15-28), що свідчить про виконання позивачем договірних зобовязань на загальну суму 851 934,43 грн.

Однак, відповідач не виконав свої грошові зобовязання, борг, зазначений у позовній заяві, перед позивачем становить 851934,43 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (т. 1, а.с. 29-34).

За своєю юридичною природою спірний договір є змішаним договором про надання послуг та виконання робіт.

Відповідно до ст. 901 ГК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором підряду за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На підставі цієї норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з червня 2016 року по серпень 2017 року у сумі 52092,80 грн. та 3% річних за період з 06.06.2016 по 19.09.2017 в сумі 16738,96 грн.

У судовому засіданні 22.11.2017 представник позивача надав до матеріалів справи письмові пояснення щодо правильного визначення суми боргу (т. 2, а.с. 46-48), яка на час розгляду справи становить 652544,83 грн., та, у звязку з цим, оновлений розрахунок інфляційних втрат та річних відсотків, які становлять 36736,46 грн. та 9370,45 грн. відповідно, враховуючи заборгованість за кожним окремим актом.

Оскільки позивач не надав жодного клопотання ані про зменшення розміру позову, ані про відмову від частини позовних вимог, суд вважає оновлений розрахунок як арифметичні дії, які не впливають на суть спору.

За таких обставин суд розглядає справу, виходячи з первинного розміру позову.

Перевіривши правильність нарахованих сум інфляції та річних відсотків за оновленим розрахунком, суд дійшов висновку про те, що ці суми відповідають фактичним обставинам.

Пунктом 7.6 договору сторони передбачили відповідальність за несвоєчасне здійснення оплати за отримані послуги у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення оплати від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За цієї умови позивач за оновленим розрахунком нарахував пеню за період з 17.03.2017 по 21.09.2017 у загальній сумі 39803,97 грн.

Відповідач з посиланням на форс-мажорні обставини, які підтверджує сертифікатом Торгово-промислової палати України № 7601 від 15.06.2017, просить звільнити його від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

У наданому сертифікаті з посиланням на Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 № 1669-VII, Указ Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, яким було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України тощо Торгово-промислова палата України підтвердила факт існування на території Луганської області форс-мажорних обставин з 13 березня 2017 року по теперішній час, які передбачені умовами спірного договору.

Розділом 6 спірного договору сторони визначили форс-мажор, а саме, випадками форс-мажору є обставини непереборної сили: оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, масові заворушення, захоплення підприємств тощо, що спричиняють неможливість виконання однією із сторін зобов'язань за цим договором.

У відповідності до п. 6.2 договору при настанні обставин форс-мажору сторони звільняються від виконання зобов'язань на термін дії форс-мажорних обставин і усунення їх наслідків.

13 березня 2017 року на виконання п. 6.3 договору керуючою компанією "ДТЕК" було оголошено повідомлення про настання для нього обставин форс-мажору та, відповідно, про неможливість виконувати свої зобовязання, раніше, 17 березня 2015 року за наслідками вій1ськової агресії була прийнята постанова Верховної Ради України № 254-VIII Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що окрім повідомлення Компанії "ДТЕК" про втрату контролю та захоплення окупантами підприємств, у т.ч. й підприємства відповідача, цей факт є загальновідомим.

Згідно з ч. 3 ст. 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку у разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення розд. 6 спірного договору та існування форс-мажорних обставин, внаслідок яких були порушені зобов'язання відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення пені за цим позовом.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги, натомість відповідач не спростував це в належний спосіб та не довів іншого, тому позов слід задовольнити частково.

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами частково, а тому підлягають частковому задоволенню з віднесенням на відповідача судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24-А, код 37596090, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеро-Транс", 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, буд. 10, офіс 301, код 39704948, борг в сумі 652544,83 грн., інфляційні втрати в сумі 36736,46 грн. та 3 % річних у сумі 9370,45 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору у розмірі 10479,78 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 08.12.2017.

Суддя А.Г. Ворожцов