РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"11" грудня 2017 р. Справа № 902/444/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Мамченко Ю.А. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства "АВІС" на рішення господарського суду Вінницької області від 25.09.2017 року у справі № 902/444/16 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Кристал"

про стягнення штрафу в розмірі 453 350 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю,

В судовому засіданні від 11.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ - підприємство "АВІС" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Кристал" штрафу за недопоставку соняшника в розмірі 453350 грн.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.09.2017 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача штрафу за недопоставку соняшника в розмірі 453350 грн.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у надісланому на адресу суду письмовому відзиві, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від представника скаржника на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю останнього в іншому судовому засіданні. Представник відповідача вказане клопотання заперечив та просив суд його відхилити.

Порадившись на місці, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи, оскільки позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів неможливості направлення іншого свого представника до суду апеляційної інстанції. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, що чинне законодавство не обмежує сторін у виборі кола осіб, які можуть представляти його інтереси в суді, а відтак, у разі, якщо скаржник вважав за необхідне приймати участь у судовому засіданні, він мав можливість та повинен був направити до суду іншого представника. Крім того, правова позиція скаржника по справі викладена у апеляційній скарзі та була висловлена у попередньому судовому засіданні представником останнього, а жодних додаткових пояснень до апеляційної скарги чи доказів по справі позивачем на адресу суду направлено не було.

Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.02.2014 року між позивачем (сторона 1) та відповідачем (сторона 2) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-48, згідно умов якого сторона 1 зобов'язується передати у власність сторони 2 посівний матеріал високоолеїнового соняшника та здійснити розрахунок за поставлений стороною 2 соняшник, вирощений із посівного матеріалу. Сторона 1 зобов'язується прийняти соняшник, вирощений стороною 2 із посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання соняшника від сторони 2 із одночасним підписанням накладних та/або інших документів, передбачених даним договором. Згідно п. 1.3. договору найменування, кількість предмету договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума предмету договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, актах приймання-передачі та/або інших товарно-супровідних документах, які є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до п. 2.1.1. договору, сторона 1 зобов'язується передати у власність стороні 2 посівний матеріал у кількості 100 посівних одиниць загальною вартістю 167820 грн. на день укладення договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 200 га. Згідно п. 2.1.3. договору, сторона 1 зобов'язується придбати у сторони 2 весь врожай соняшника, вирощеного стороною 2 із посівного матеріалу та зібраного на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 200 га. Згідно п. 2.1.6. договору, сторона 1 зобовязується оплатити вартість соняшника, вирощеного стороною 2 із посівного матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження сторони 1 по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією сторони 1 у строки, передбачені пп. 1.1.3 п. 1.1. договору.

Згідно умов укладеного сторонами договору сторона 2 зобов'язується: своєчасно та в повному обсязі прийняти від сторони 1 посівний матеріал, своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 200 га посівним матеріалом, своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай соняшника та зберігати його у належних умовах до дня передачі виключно стороні 1 із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами. Сторона 2 зобов'язується оплатити Стороні 1 вартість посівного матеріалу не пізніше 20.10.2014 року, продати/поставити соняшник, вирощений із посівного матеріалу, виключно Стороні 1 на умовах, передбачених пунктом 2.1.6. договору у такому порядку: 50 % від загального обсягу врожаю соняшника до 31.12.2014 року; 50% від загального врожаю соняшника до 31.05.2015 року.

Судами встановлено, що в провадженні господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/1361/15 за позовом ТзОВ - підприємство "Авіс" до ПСП "Кристал" про стягнення з останнього 168820 грн. основного боргу, 74720,17 грн. пені, 4717,70 грн. річних та 80496,80 грн. інфляційних втрат, та за зустрічним позовом ПСП "Кристал" до ТзОВ - підприємство "Авіс" про стягнення з останнього 240385 грн. основного боргу, 97510 грн. пені, 6362 грн. 3% річних та 97837 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.02.2016 року (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог) позовні вимоги задоволено частково. Зустрічний позов відповідача задоволено в повному обсязі. Стягнуто на користь ТзОВ - підприємство "Авіс" основний борг в розмірі 168820 грн., пеню в розмірі 105795,25 грн., 6840,67 грн. річних та інфляційні втрати в розмірі 87399,39 грн., покладено на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 27131 грн. Присуджено до виконання ПСП "Кристал" обовязок в натурі щодо поставки до 31.12.2016 року соняшника у кількості 190 т 294 кг на умовах договору № ДА-48 від 21.02.2014 року за ринковою вартістю насіння соняшника 7566,6 грн. з урахуванням ПДВ, що встановлена висновком Вінницької ТПП №В-21 від 16.02.2015 року на загальну суму 1439878,58 грн. В задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 219,06 грн. відмовлено. Зустрічний позов ПСП "Кристал" задоволено в повному обсязі. Стягнуто на користь ПСП "Кристал" основний борг в розмірі 240385,00 грн., пеню в розмірі 97510 грн., 6362 грн. річних та інфляційні втрати в розмірі 97837 грн., покладено на позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6631,41 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 року рішення від 29.02.2016 року скасовано в частині присудження до виконання обов'язку в натурі та змінено в частині розподілу судових витрат. Позов ТзОВ - підприємство "Авіс" - задоволено частково. Стягнуто на користь ТзОВ - підприємство "Авіс" основний борг в розмірі 168820 грн., пеню в розмірі 105795,25 грн., 3% річних в розмірі 6840,67 грн., інфляційні втрати в розмірі 87399,39 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5532,83 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 219,06 грн., та в позові, щодо присудження до виконання обов'язку в натурі. Зустрічний позов ПСП "Кристал" задоволено в повному обсязі. Стягнуто на користь ПСП "Кристал" основний борг в розмірі 240385 грн., пеню в розмірі 97510 грн., 3% річних в розмірі 6362 грн., інфляційні втрати в розмірі 97837 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6631,41 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 року вказану постанову Рівненського апеляційного господарського суду залишено без змін.

У вказаній справі № 902/1361/15 спір між сторонами виник щодо виконання зобовязань за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-48 від 21.02.2014 року, неналежне виконання якого є предметом спору і у справі № 902/444/16.

При розгляді справи № 902/1361/15 судами, зокрема, було встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач через представника отримав 100 посівних одиниць товару на суму 168820 грн. В казаний факт підтверджується видатковою накладною № AV000022862 від 14.04.2014 року. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати вартості посівного матеріалу не виконав.

Відповідачем поставлено позивачу товар (соняшник) в кількості 59,706 т на суму 311039, 50 грн. Вказаний факт підтверджується підтверджується видатковою накладною № РН-0000100 від 02.10.2014 року про поставку товару в кількості 30,2030 т на суму 157055,60 грн., по ціні 4333,33 грн. без ПДВ за 1 т; видатковою накладною № РН-0000102 від 03.10.2014 року про поставку товару в кількості 23,8200 т на суму 123864 грн. по ціні 4333,33 грн. без ПДВ за 1 т; видатковою накладною № РН-0000146 від 04.11.2014 року про поставку товару в кількості 5,6830 т на суму 30119,90 грн., по ціні 4416,67 грн. за 1 т .

В свою чергу, позивач за отриманий товар розрахувався частково. Вказаний факт підтверджується випискою по рахунку останнього, з якої вбачається, що 28.10.2014 року сплачено 40534,60 грн. із призначенням платежу "Оплата за насіння соняшника, згідно рахунку № СФ-000075 від 03.10.2014 року договір № ДА-48 від 21.02.2014 року"; 05.11.2014 року сплачено 30119,90 грн. із призначенням платежу "Оплата за насіння соняшника, згідно рахунку № СФ-000108 від 04.11.2014 року договір № ДА-48 від 21.02.2014 року".

Згідно підпункту 2.2.6 укладеного між сторонами договору відповідач повинен був поставити позивачу вирощений з поставленого посівного матеріалу соняшник в кількості 500 т (200 га*25 ц=5000), з яких 250 т (50 %) до 31.12.2014 року та 250 т (50 %) до 31.05.2015 року.

В силу ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відтак, наслідком невиконання обов'язку позивача про внесення коштів за поставлений соняшник, є право відповідача зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Як зазначено вище та підтверджено матеріалами справи, відповідач передав позивачу соняшник на загальну суму 311039,50 грн., який був отриманий позивачем та частково оплачений на суму 70654, 50 грн.

В силу положень ст. ст. 549, 625 ЦК України за неоплату покупцем товару по договору настає відповідальність у вигляді можливості стягнення нього пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим, статтею 538 ЦК України передбачено, що відповідач (як продавець) для уникнення своїх збитків має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу ст. ст. 655, 663, 692 ЦК України двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. З укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ході розгляду справи № 902/1361/15 судом апеляційної інстанції, серед іншого, було встановлено, що позивачем було прийнято товар на суму 311039,50 грн. без жодних зауважень та претензій, однак, здійснено оплату в розмірі 70654, 50 грн.

Згідно видаткової накладної № РН-0000100 від 02.10.2014 року відповідачем було поставлено соняшник на суму 157055,60 грн., а позивач в свою чергу зобовязався оплати вказаний товар до 16.10.2014 року. Згідно видаткової накладної за № РН-0000102 від 03.10.2014 року відповідачем було поставлено соняшник на суму 123864 грн., а позивач зобовязався оплати даний товар до 19.10.2014 року.

Всупереч вказаному, в матеріалах справи наявні докази оплати позивачем поставленого відповідачем соняшника, починаючи уже з 28.10.2014 року в розмірі 40534,60 грн. Відтак, залишився неоплаченим товар на суму 116521 грн., що свідчить про невиконання позивачем своїх зобовязань по договору в частині сплати коштів за поставлений товар протягом 10 банківських днів.

Разом з тим, друга та остання оплата була здійснена позивачем уже 05.11.2014 року в розмірі 30119,90 грн., що також свідчить про ухилення позивача від виконання своїх зобовязань по договору щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції під час розгляду справи 902/1361/15 зауважила про те, що згідно підпункту 2.2.4 договору, зважаючи на дати видаткових накладних та періоди поставки соняшника, обовязок по оплаті соняшника у позивача саме як покупця (та з огляду на часткову оплату) виникає швидше, ніж обовязок відповідача, зважаючи на умови підпункту 2.2.4 договору, по оплаті посівного матеріалу (не пізніше 20.10.2014 року). Тому, відповідач, виступаючи в даному випадку саме як кредитор та продавець, правомірно скористався своїм законним обовязком, щодо зупинення виконання свого обов'язку та вимагав в судовому порядку оплати боргу з врахуванням штрафних санкцій. Як вказано вище, Вищий господарський суд України повністю погодився з правовою позицією Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 902/1361/15.

В силу ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на норму ст. 35 ГПК, встановлені судами по справі № 902/1361/15 обставини щодо часткового виконання зобов'язань за договором як позивача, так і відповідача та правомірне зупинення виконання зобовязання по поставці соняшника відповідачем не потребують доказування.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно ст. 692 ЦК України, якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Враховуючи обумовлені договором строки і порядок зобов'язань його сторонами та з врахуванням того, що позивачем своєчасно не проведено розрахунки з відповідачем за поставлений товар, відповідач правомірно зупинив подальше виконання взятих на себе зобов'язань по поставці решти соняшника.

Відтак, суд першої інстанції, з яким повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, дійшов підставного висновку про неправомірне нарахування позивачем штрафу відповідачу.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємства "АВІС" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 25.09.2017 року у справі № 902/444/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Тимошенко О.М.