ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р.Справа № 916/1812/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Савицького Я.Ф., Колоколова С.І.

(склад судової колегії визначено відповідно до розпорядження керівника апарату суду №1311 від 08.11.2017 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з перебуванням судді Головея В.М. у відрядженні)

секретар судового засідання Федорончук Д.О.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 06.12.2017:

від позивача ОСОБА_1, довіреність

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2017

по справі № 916/1812/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДІМПЕКС"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ"

про стягнення 14288,77 грн.

У судовому засіданні 06.12.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОДІМПЕКС" (далі також ТОВ "ПРОДІМПЕКС", позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" (далі також ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ", відповідач) про стягнення 14288,77 грн., з яких: 13437,92 грн. основний борг, 567,32 грн. пеня, 68,52 грн. 3% річних, 215,01 грн. - інфляційні втрати.

У правове обґрунтування позову ТОВ "ПРОДІМПЕКС" послалось на ст. ст. 526, 530, 610, 611, 617, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2017 по справі № 916/1812/17 (суддя Цісельський О.В.) позов задоволено повністю: стягнуто з ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" на користь ТОВ "ПРОДІМПЕКС" 13437,92 грн. основного боргу, 567,32 пені, 68,52 грн. 3% річних, 215,01 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Так, скаржник зазначив, що на підтвердження наявності заборгованості у відповідача за договором постачання від 01.03.2015 №1137 позивач надав дуже велику кількість копій видаткових накладних та платіжних доручень, у звязку з чим назване товариство вважає, що самостійно, без спеціальних знань, встановити загальний обсяг заборгованості за вказаним договором неможливо, тому для вирішення цього спору необхідно призначити у даній справі судову економічну експертизу, поставивши на вирішення експертам наступні питання:

1) чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах позивача - ТОВ "ПРОДІМПЕКС" розмір заборгованості за поставлену ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" продукцію за весь період дії договору постачання від 01.03.2015 №1137?

2) чи відповідає дійсності наданий ТОВ "ПРОДІМПЕКС" розрахунок штрафу, 3% річних, пені та інфляційних втрат за договором постачання від 01.03.2015 №1137?

Крім того, скаржник вказав, що оскаржуване рішення суду було ухвалено без участі відповідача; суд не мав достатньо підстав для оцінки всіх обставин справи в їх сукупності, так як відповідачу було відмовлено в зобовязанні позивача надати всі необхідні документи для вирішення справи; судом в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не наведено жодного з доказів, на підставі яких прийнято рішення.

Ухвалою від 23.10.2017 Одеським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Гладишевої Т.Я., суддів Головея В.М., Савицького Я.Ф. прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" з датою призначення на 08.11.2017 о 10:30 год.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1311 від 08.11.2017 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку з перебуванням судді Головея В.М. у відрядженні. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2017 суддю Головея В.М. замінено суддею Колоколовим С.І.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія у складі: головуючого судді Гладишевої Т.Я., суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І. прийняла вказану апеляційну скаргу до свого провадження ухвалою від 08.11.2017.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 06.12.2017 представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У абз. 3 п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ", будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання (за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців: 65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, 235), що підтверджується долученим до матеріалів справи поштовим повідомленням з відміткою підприємства поштового звязку про вибуття адресата, не зявилось, а отже, не скористалось своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданні суду апеляційної інстанції від 06.12.2017.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 01.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОДІМПЕКС" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" (Покупець) було укладено договір постачання №1137 (далі також Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору конкретний асортимент, кількість та ціна товару вказується в накладних та інших товаросупроводжувальних документах, які є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п.п.2.1-2.3. Договору ціна одиниці товару та загальна сума кожної партії товару визначається в гривнях, з урахуванням ПДВ, і вказується в накладних, які є невідємною частиною цього договору; загальна сума договору відповідає сумі всіх поставок, здійснених за період дії цього договору і підтверджених накладними та іншими товаросупроводжувальними документами; Покупець здійснює 100% попередню оплату за партію товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця в строки, визначені в рахунку.

У п. 5.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за даним договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що в разі прострочення виконання зобов'язань по оплаті за поставлений товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2015 (п. 7.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 16258,38 грн., що підтверджується видатковими накладними №ПИ-001088 від 25.05.2017 на суму 9099,60 грн., №ПИ-001089 від 25.05.2017 на суму 1885,68 грн., №ПИ-001115 від 30.05.2017 на суму 5273,10 грн.

Однак, відповідачем вартість отриманого від позивача товару була оплачена лише частково - в сумі 2820,46 грн., у зв'язку з чим, за ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" утворився борг в сумі 13437,92 грн.

Неналежне виконання ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" своїх зобов'язань за договором постачання від 01.03.2015 №1137 щодо здійснення оплати товару в повному обсязі стало підставою для звернення ТОВ "ПРОДІМПЕКС" до Господарського суду Одеської області із вказаним позовом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 693 ЦК України унормовано, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У силу ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору постачання №1137 від 01.03.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 16258,38 грн., однак останній неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання щодо оплати отриманого товару, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 13437,92 грн., що ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" не спростовано.

Розглянувши спір по суті, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 13437,92 грн. основного боргу.

Здійснивши перевірку правильності нарахування ТОВ "ПРОДІМПЕКС" 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд дійшов вірного висновку, що ці розрахунки мають помилки, та здійснив власні розрахунки, перевірені судом апеляційної інстанції, згідно яких розміри 3% річних, інфляційних втрат та пені становлять відповідно 69,62 грн., 242,31 грн. та 580,41 грн. Отже, за здійсненими судом розрахунками суми 3% річних, інфляційних втрат та пені є більшими, ніж заявлені позивачем.

Відтак, оскільки відповідно до положень ГПК України суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог про стягнення суми, вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 68,52 грн., інфляційних втрат в сумі 215,01 грн. та пені в сумі 567,32 грн. обґрунтовано задоволені судом у повному обсязі.

Доводи скаржника стосовно того, що самостійно, без спеціальних знань, встановити загальний обсяг заборгованості за вказаним договором неможливо, тому для вирішення цього спору необхідно призначити судову економічну експертизу, поставивши на вирішення експертам наведені вище питання, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу. Сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України „Про судову експертизу визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність у даному випадку потреби у спеціальних знаннях, а відтак, немає підстав для призначення у справі судової економічної експертизи.

Щодо посилань скаржника на те, що оскаржуване рішення було ухвалено без участі відповідача, колегія суддів зауважує нижче викладене.

У абз. 3 п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Матеріали справи містять докази направлення на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (65013, м. Одеса, Миколаївська дорога, 235), копій ухвали про порушення провадження у справі від 31.07.2017 та ухвали про відкладення розгляду справи від 14.09.2017, а також отримання копій цих ухвал представником відповідача, про що свідчать відмітки у відповідних рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 20, 26).

Відтак, ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКИЙ М'СОКОМБІНАТ" було повідомлене судом про час і місце розгляду справи належним чином, однак у жодне засідання суду не зявилось, а отже, не скористалось своїм процесуальним правом прийняти учать, в тому числі, у судовому засіданні місцевого господарського суду від 28.09.2017. Так само не скористався відповідач своїми процесуальними правами, зокрема, щодо надання письмових пояснень, подання доказів, заявлення клопотань тощо, що, на думку колегії суддів, свідчить про недобросовісне виконання названим товариством процесуальних обовязків.

Доводи скаржника про те, що судом в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не наведено жодного з доказів, на підставі яких прийнято рішення, є безпідставними, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні описано умови вищезгаданого договору та зазначені відповідні видаткові накладні, на підставі яких судом прийнято вказане рішення.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2017 по справі № 916/1812/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 08.12.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Я.Ф. Савицький

Суддя: С.І. Колоколов