РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017Справа №910/21850/16

За позовомОб'єднання підприємств «Український музичний альянс»
доІноземного підприємства «І-АР-СІ»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаВсеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав»
простягнення 1 321 362,22 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився
від третьої особи:Шалавінський О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об'єднання підприємств «Український музичний альянс» (надалі - «Об'єднання») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Іноземного підприємства «І-АР-СІ» (надалі - «Підприємство») про стягнення 1 321 362,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань в частині сплати відрахувань за ввезення на територію України обладнання у період з 07.03.2014 р. по 20.11.2016 р. на користь позивача як уповноваженої організації колективного управління.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.02.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 скасовано, справу № 910/21850/16 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/2328 від 09.08.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2017 справу № 910/21850/16 передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2017 р. справу №910/21850/16 прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду на 04.09.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2017 р. розгляд справи відкладено на 18.10.2017 р. у зв'язку із неявкою представників відповідача та третьої особи.

18.10.2017 р. представником третьої особи до канцелярії суду подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи №910/17882/17, в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на відсутність доказів порушення провадження в такій справі, що унеможливлює зупинення розгляду даної справи за правилами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 23.10.2017 р. судом оголошувалась перерва на 25.10.2017 р.

24.10.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про призначення у справі судової експертизи, задоволенні якого судом відмовлено з огляду на недоведеність відповідачем необхідності спеціальних знань для вирішення даної справи по суті та неможливості судом самостійно встановити обставини, на яких ґрунтується позов.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2017 р. клопотання Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» про зупинення провадження у справ задоволено, зупинено провадження у справі № 910/21850/16/17 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/17882/17 за позовом Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» до Іноземного підприємства «І-АР-СІ» про стягнення 1 104 104,67 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 25.10.2017 р. скасовано, а справу №21850/16 передано господарському суду міста Києва для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2017 р. розгляд справи призначено на 13.12.2017 р.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Суд відзначає, що ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2017 р. явка представників учасників судового процесу обов'язковою не визнавалась.

При цьому, статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У даному випадку суд обмежений строком розгляду справи, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у даній справі, відтак неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає її розгляду по суті.

Представник третьої особи в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Об'єднання в період з 01.03.2014 р. по 25.12.2014 р. було єдиною організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збір та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 р. №2/У, виданим позивачеві Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, та листом Державної служби інтелектуальної власності України від 17.06.2015 р. №1-7/4782.

Підприємство з 07.03.2014 р. по 20.11.2016 р. імпортувало на митну територію України товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом, а саме: планшети із кодом згідно з УКТЗЕД 847130000; записувачі комп'ютерні для DVD-дисків, HD DVD-дисків із кодом згідно з УКТЗЕД ; запам'ятовувальні пристрої на жорстких дисках із кодом згідно з УКТЗЕД ; радіотелефони системи стільникового зв'язку (мобільних телефонів) із кодом згідно з УКТЗЕД ; МР3 програвачі із кодом згідно з УКТЗЕД .

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язань в частині сплати відрахувань за ввезення товарів на користь Об'єднання.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною третьою цієї статті передбачено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами частин другої і четвертої статті 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім:

а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах;

б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України;

в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер.

Частиною п'ятою статті 42 вказаного Закону встановлено, що розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

За приписами додатку до Постанови №992 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2014 р. №55) «Розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах»:

- планшет, розмір відрахувань - 0,15%;

- Записувач комп'ютерний для DVD-дисків, HD DVD-дисків, розмір відрахувань - 1%;

- запам'ятовувальні пристрої на жорстких дисках, розмір відрахувань - 0,75%;

- радіотелефони системи стільникового зв'язку (мобільних телефонів), розмір відрахувань - 0,15%;

- МР3 програвачі, розмір відрахувань - 1%.

Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 р. №780/123/561 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою №992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Судом встановлено, а представниками учасників судового процесу не спростовано, що обладнання, ввезене відповідачем на територію України, є обладнанням, із застосуванням якого у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, а також запис звуку та/або зображення.

У пункті 2 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012р. № 651, визначено, що фактурна вартість - це ціна товарів, які переміщуються через митний кордон України, зазначена в рахунку (рахунку-фактурі, рахунку-проформі тощо) або іншому документі, що визначає вартість товару.

Розрахунок розміру відрахувань (відсотків) повинен здійснюватися з тієї вартості товару, що визначена у наданих ДФС України відомостях як фактурна вартість.

Позивачем, з урахуванням поданої ДФС України інформації щодо імпортних операцій Підприємства з товарами за кодами 847130000, , , та згідно з УКТЗЕД за період з 07.03.2014 р. по 20.11.2016 р. визначено, що розмір заборгованості відповідача зі сплати відрахувань (з урахуванням вартості імпортованого товару) становить 1 321 362,22 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність у відповідача заборгованості зі сплати грошових коштів на користь Об'єднання.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2016 р. Підприємством (імпортер) і Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» (надалі - «Організація») (уповноважена організація) укладено Договір №ІМ-211/16 про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, за умовами якого:

- імпортер зобов'язується виплатити уповноваженій організації відрахування (відсотки) у розмірі та в порядку, передбаченому чинним законодавством України та Договором, а уповноважена організація зобов'язується в порядку, передбаченому чинним законодавством України, прийняти кошти (відрахування) від імпортера та розподілити між організаціями колективного управління, які є на обліку у Державній службі інтелектуальної власності України, на основі договорів, укладених уповноваженою організацією з такими організаціями колективного управління для їх подальшого розподілу між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм) (пункт 2.1 Договору);

- за Договором імпортер зобов'язується в строк не пізніше дня, наступного за днем митного оформлення ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України, надіслати на поштову та електронну адреси уповноваженої організації повідомлення про ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України за формою, передбаченою додатком №1 до Договору (пункт 3.1 Договору №1);

- розмір відрахувань за Договором №1 визначається у відповідності до Постанови №992 (пункт 3.2 Договору №1);

- сторони погодись, що імпортер в порядку та на умовах, визначених Договором, сплачує уповноваженій організації винагороду за попередній період, а саме: за період починаючи з 07.03.2014 р. по 29.12.2014 р., шляхом перерахування відрахувань (відсотків) на рахунок уповноваженої організації, виходячи з розмірів, встановлених Постановою №992, від вартості обладнання і матеріальних носіїв, зазначеної у відповідному зовнішньоекономічному договорі (контракті) імпортера про придбання обладнання і матеріальних носіїв в національній валюті за курсом Національного банку України, на дату відповідної митної декларації; імпортер бере на себе обов'язок перераховувати зазначені відрахування (відсотки) за період починаючи з 07.03.2014 р. по 29.12.2014 р. включно; при цьому, не пізніше (15) робочих днів з дати (моменту) перерахування вказаних відрахувань, імпортер повинен надати уповноваженій організації повідомлення про ввезення обладнання та матеріальних носіїв на митну територію України визначених в додатку №1 до Договору та довідку про виплату відрахувань за формою, визначеною в додатку №2 до Договору, завірену підписом особи, яка має право підпису від імені імпортера та печаткою імпортера за період з 07.03.2014 р. по 29.12.2014 р. (пункт 3.5 Договору №1 в редакції додаткової угоди від 24.10.2015 р. №1);

- на підставі попередньої наданої уповноваженій організації інформації щодо імпорту обладнання та матеріальних носіїв за період з 07.03.2014 р. по 29.12.2014 р., сторони погодили вказаний в додатку №5/2/14 до Договору загальний розмір відрахувань за вказаний період та графік сплати відрахувань імпортером (підпункт 3.5.1 пункту 3.5 Договору);

- сторони погодили, що порядок сплати відрахувань за інші періоди попереднього періоду, аніж вказаний у пункті 3.5 Договору, узгоджується сторонами шляхом укладення додаткових угод до Договору (підпункт 3.5.2 пункту 3.5 Договору);

- сторони погодили такий порядок сплати відрахувань, не сплачених на дату укладення Договору, обов'язок сплати яких виник в період починаючи від 30.12.2014 р. включно по дату укладення Договору; сторони погодили, що виплата вказаних відрахувань здійснюється імпортером шляхом перерахування відрахувань (відсотків) на рахунок уповноваженої організації, виходячи з розмірів, встановлених Постановою №992, від вартості обладнання і матеріальних носіїв, зазначеної у відповідному зовнішньоекономічному договорі (контракті) імпортера про придбання обладнання і матеріальних носіїв в національній валюті за курсом НБУ, на дату відповідної митної декларації; імпортер бере на себе обов'язок у строк та у розмірі, зазначені у додатку №30/12/14 до Договору, перерахувати зазначені відрахування (відсотки) за період починаючи з 30.12.2014 р. включно до дати укладення Договору включно (пункт 3.6 Договору);

- на підставі попередньо наданої уповноваженій організації інформації щодо імпорту обладнання та матеріальних носіїв за період з 30.12.2014 р. по дату укладення Договору, сторони погодили наведений в додатку №30/12/14 до Договору загальний розмір відрахувань та графік сплати відрахувань імпортером уповноваженій організації за період 30.12.2014 р. - 20.11.2016 р. (підпункт 3.6.1 пункту 3.6 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 р. (пункт 4.6 Договору №1).

Відповідно до додатку від 21.11.2016 р. №5/2/14 до Договору Організація і Підприємство погодили такий графік сплати відрахувань за період з 07.03.2014 р. по 29.12.2014 р.: до 10.12.2016 р. - 25 000 грн.; до 31.03.2017 р. - 25 000 грн.; до 30.06.2017 р. - 25 000 грн.; до 29.09.2017 р. - 23 975,39 грн.

Згідно з додатком від 21.11.2016 р .№30/12/14 до Договору відповідач і третя особа погодили такий графік сплати відрахувань за період з 30.12.2014 р. по 20.11.2016 р.: до 05.01.2017 р. - 25 000 грн.; до 28.02.2017 р. - 25 000 грн.; до 31.03.2017 р. - 25 000 грн.; до 28.04.2017 р. - 25 000 грн.; до 31.05.2017 р. - 100 000 грн.; від 30.06.2017 р. - 100 000 грн.; до 31.07.2017 р. - 100 000 грн.; до 31.08.2017 р. - 100 000 грн.; до 29.09.2017 р. - 200 000 грн.; до 31.10.2017 р. - 200 000 грн.; до 30.11.2017 р. - 200 000 грн.; до 29.12.2017 р. - 280 129,28 грн.

Тобто, уклавши Договір з Організацією, Підприємство зобов'язалося сплатити третій особі відрахування за період з 07.03.2014 р. по 20.11.2016 р., а додатками від 21.11.2016 р. №5/2/14 і №30/12/14 до Договору Підприємством і Організацією погоджено строки сплати відрахувань за вказаний період.

Крім того, згідно з платіжними дорученнями від 09.12.2016 №135 на суму 25 000 грн., від 04.01.2017 №1 на суму 25 000 грн. і від 20.02.2017 №287 на суму 25 000 грн. Підприємством перераховано Організації 75 000 грн. у погоджений додатками від 21.11.2016 №5/2/14 і №30/12/14 до Договору строк.

Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 27.02.2017 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 р. у даній справі та направляючи її на новий розгляд, Вищий господарський суд України зазначив, що: суди належним чином не врахували суть та характер діяльності організацій колективного управління; не дослідили, чи надавалась третій особі правомочність щодо надання розстрочки та визначення іншої дати оплати відрахувань на користь осіб, які вона представляє; не дослідили чи порушуються цією розстрочкою законні права суб'єктів відповідних прав на своєчасне отримання відрахувань; не дослідили питання наявності боргу у відповідача по сплаті відрахувань та його розміру за минулий період перед жодною уповноваженою організацією; не витребували статут цієї особи та не дослідили положень такого статуту стосовно юридичного статусу та мети діяльної третьої особи у справі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З метою виконання вказівок Вищого господарського суду України судом було витребувано Статут Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав», відповідно до п. 1.2 якого Агентство є добровільним громадським формуванням, яке об'єднує на основі єдності авторських, суміжних прав та інших інтересів громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які здійснюють чи мають на меті безпосередньо здійснювати або підтримувати ініціативну діяльність по всебічному розвитку та захисту авторських і суміжних прав задля спільної реалізації і захисту прав та свобод, задоволення і захист охоронюваних законом економічних, соціальних, правових, національно-культурних, творчих та інших спільних інтересів, а також задля поєднання зусиль, спрямованих на досягнення мети та реалізацію основних завдань діяльності агентства, передбачених цим статутом.

Пунктом 3.1 Статуту третьої особи визначено, що Агентство створене і діє з метою задоволення та захисту, як учасниками агентства своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних та інших спільних інтересів (у тому числі, зокрема, шляхом передачі у колективне управління агентства належних їм майнових авторських та/або суміжних прав), а також спільної реалізації їх відповідних прав і свобод, спрямованих на сприяння всебічному розвитку та забезпечення всемірної підтримки авторських та суміжних прав в Україні, що здійснюється на основі розвитку творчої активності, змістовного та соціально-корисного дозвілля громадян, забезпечення обміну позитивним досвідом діяльності з розвитку та захисту авторських і суміжних прав, колективного управління цими правами, створення відповідних належних економічних, соціальних, політичних умов, а також з метою захисту прав на знаки для товарів та послуг та інші об'єкти промислової власності в Україні.

Відповідно до підпункту «г» ч. 1 ст. 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» організації колективного управління повинні виконувати певні функції від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень.

Таким чином, організації колективного управління здійснюють функції представника суб'єктів відповідних прав та повинні діяти в інтересах цих суб'єктів. Об'єм та зміст правомочностей такого представництва визначається законодавством, статутом цих організацій та відповідними договорами між такими організаціями та суб'єктами відповідних прав.

Відтак, станом на час здійснення відповідачем імпорту вказаного обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України позивач та третя особи були уповноваженими організаціями на здійснення збирання і розподілу між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджено виданими Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України свідоцтвами № 2/у від 20.12.2007 р. та № 3/у від 29.12.2014 р.

Суд відзначає, що в силу законодавчих приписів виробники та імпортери обладнання і (або) матеріальних носіїв для перерахування сум відрахувань самостійно обирають уповноважену організацію з числа визначених Департаментом.

При цьому, чинне законодавство не містить обмежень щодо укладення імпортером обладнання і (або) матеріальних носіїв договору з уповноваженою організацією про виплату відрахувань.

В свою чергу Порядок № 780/123/561 від 24.11.2003 р. надає право відповідачу обрати управнену організацію, оскільки множинність уповноважених організацій викликає конкуренцію між ними по отриманню одних і тих самих відрахувань, які в кінцевому випадку призначаються для авторів, виконавців, виробників фонограм (відеограм).

Як встановлено судом, у період з 07.03.2014 р. по 29.12.2014 р. (частковий період ввезення на територію України відповідного обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах), позивач був єдиною організацією колективного управління, уповноваженою на збір і розподіл коштів від відрахувань виробниками та імпортерами відповідного обладнання (матеріальних носіїв).

У подальшому, а саме 29.12.2014 р. було видано свідоцтво ще одній організації колективного управління, яка уповноважена на збір та розподіл коштів від відрахувань - третій особі у справі.

При цьому, відповідач, який не сплатив відповідні відрахування під час ввезення товару на митну територію України наділений правом самостійно обрати уповноважену організацію для сплати сум відрахувань за попередній період, яка (організація) має відповідний статус.

Таким правом відповідач скористався, що підтверджується укладеним договором з третьою особою від 21.11.2016 р. про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв. У зазначеному договорі передбачено також сплату відповідачем на користь третьої особи сум відрахувань за попередні періоди, зокрема за період, який є предметом спору.

Таким чином, між відповідачем та третьою особою як уповноваженою організацією укладено відповідний договір, у якому, зокрема врегульовано і питання сплати заборгованості з відрахувань за спірний період, тобто відповідач скористався правом на вибір уповноваженої організації.

Більш того суд відзначає, що ухвалою господарського суду міста Києва від 30.10.2017 р. затверджено мирову угоду у справі №910/17882/17, укладену між Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнське Агентство Авторських Прав» та Іноземним підприємством «І-АР-СІ» 30.10.2017 р., згідно умов якої Імпортер визнає обґрунтованими та законними вимоги Організації викладені у позовній заяві від 13 жовтня 2017 року про стягнення заборгованості за Договором про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв № ІМ-2111/16 від 21.11.2016 р. та Додатковою угодою №1 від 01.08.2017 року до Договору, що у відповідності до Додатку № 5/2/14 до Договору Імпортером залишилась не виконаною сплата відрахувань (винагороди) за період з 07 березня 2014 року по 29 грудня 2014 року в розмірі 23 975 (двадцять три тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 39 коп., та у відповідності до Додатку №30/12/14 до Договору Імпортером залишилась не виконаною сплата відрахувань (винагороди) за період з 30 грудня 2014 року по 20 листопада 2016 року в розмірі 1 080 129 (один мільйон вісімдесят тисяч сто двадцять дев'ять) грн. 28 коп., а разом 1 104 104 (один мільйон сто чотири тисячі сто чотири) грн. 67 коп. та зобов'язується виплатити Організації остаточно узгоджену Сторонами суму відрахувань (відсотків) у розмірі - 1 104 104 (один мільйон сто чотири тисячі сто чотири) грн. 67 коп. до 17 березня 2018 р, у встановленому порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 р. вказану ухвалу залишено без змін.

Таким чином, ухвалою господарського суду міста Києва від 30.10.2017 р. у справі №910/17882/17 затверджено мирову угоду, якою вирішено спір з приводу існування у Підприємства заборгованості перед Організацією зі сплати грошових коштів за договором № ІМ-2111/16 від 21.11.2016 р., та встановлено період сплати Підприємством такої заборгованості на користь третьої особи.

Суд відзначає, що питання наявності чи відсутності порушень вимог чинного законодавства у наданні відповідачу згідно умов договору та ухвали господарського суду міста Києва від 30.10.2017 р. у справі №910/17882/17 розстрочки сплати відрахувань жодним чином не впливає на права та обов'язки позивача як особи, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач, керуючись ст. 6 Цивільного кодексу України, яка надає сторонам право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства та врегулювати у договорі свої відносини, обрав уповноважену організацію, з якою уклав Договір.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» кошти імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним установою організаціям колективного управління. Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціям колективного управління.

Виходячи із норм Закону України «Про авторське право і суміжні права», остаточний розподіл відрахувань, який сплачується уповноваженим організаціям, розподіляється між авторами, виконавцями та виробниками фонограм (відеограм). Обравши управнену організацію та уклавши з нею договір, відповідач та третя особа не встановили, змінили або припинили права і обов'язки для осіб, які не є сторонами договору - кінцевих отримувачів відрахувань (авторів, виконавців, виробників фонограм) (відеограм)). Однак, у разі виконання обов'язку по сплаті відрахувань перед будь-якою із управнених організацій, інша організація втрачає право вимоги сплати відрахування на її користь.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21.10.2015 р. у справі №3-649гс15.

За таких обставин, з огляду недоведеність позивачем наявності підстав для стягнення з відповідача на свою користь відрахувань за імпорт на територію України обладнання та, відповідно, наявності порушеного суб'єктивного права, на захист якого поданого позов, позовні вимоги Об'єднання є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Об'єднання підприємств «Український музичний альянс» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя В.П. Босий