КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа№ 911/1107/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Коротун О.М.

за участі представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача 1 : Угрінчук О.Е. - представник за дов. №0409/377 від 26.04.2017 року;

від відповідача 2: Савчук І.В. - представник за дов. б/н від 11.05.2017 року, Джус В.В. - представник за дов. б/н від 11.05.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Колективного підприємства приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива"

на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року (дата підписання повного тексту рішення 14.08.2017 року)

у справі № 911/1107/17 (суддя: Карпечкін Т.П..)

за позовом Колективного підприємства приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива"

до Бучанської міської ради

Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин 201"

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Бучанської міської ради (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин 201" (далі - відповідач 2) про визнання недійсним та скасування рішення Бучанської сільської ради від 25.12.2002 року №292-10-XXIV про продовження терміну користування земельною ділянкою від 25.12.2002 року, яким надано відповідачу 2 земельну ділянку розміром 1873 м кв. в оренду на 25 років та визнання недійсним укладеного між відповідачами на підставі зазначеного рішення ради договору від 04.07.2003 року оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, який зареєстрований в реєстрі за № 1751 та зареєстрований у виконавчому комітеті Бучанської селищної ради, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 57н/2003 від 07.07.2003 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач 2 практично повністю, без будь-яких дозволів та погоджень забудував виділену земельну ділянку магазинами (які розташовуються прямо на існуючій газовій трубі) чим унеможливило виконання вищевказаного рішення ради. Внаслідок вказаних незаконних дій відповідача 2 газопостачальна компанія "Київоблгаз" припинила постачання природного газу на територію підприємства "Нива" через неможливість безпечного постачання газу та обслуговування газопроводу до точки балансового розмежування.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року у справі №911/1107/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд київської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про призначення земельно-технічної експертизи.

Крім того, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що технічна документація на земельну ділянку позивачем не розроблялась і межі такої земельної ділянки не визначались.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 року апеляційну скаргу Колективного підприємства приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива" на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року у справі № 911/1107/17 прийнято до провадження.

27.11.2017 року на електронну пошту Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому, позивач не клопотав про продовження розгляду справи.

За результатом розгляду клопотання Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двох місячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, предмет спору та ступінь складності справи не обумовлюють продовження строку розгляду апеляційної скарги, який відповідно до ст. 102 ГПК України закінчився, а задоволення клопотання призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що відповідачі заперечували проти відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи.

Представники відповідачів у відзиві та судовому засіданні 28.11.2017 року заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Колективного підприємства приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що згідно договору купівлі-продажу від 30.06.1992 року КПП НДСП "Нива" було придбано основні засоби "Прирельсову базу" за адресою: м. Буча (на той час селище), АДРЕСА_1, площею 1,1 га. Бучанська селищна рада помилково своїм рішенням передала земельну ділянку Бучанському приладобудівному заводу. Після скарги КПП НДСП "Нива" до прокуратури м. Ірпінь, прокуратурою було внесено подання до ради про відміну рішення.

Згідно мирової угоди Бучанської селищної ради та Бучанського приладобудівного заводу, КПП НДСП "Нива" погодилося на земельну ділянку розміром 0,765 га взамін 1,1 га. Щодо надання позивачу в користування відповідної земельної ділянки розміром 0,765 га було прийнято рішення Бучанської селищної ради № 79/1 від 15.03.1994 року.

Позивач стверджує, що рішенням Бучанської селищної ради Київської області № 79/1 від 15.03.1994 року Колективному приватному науково-дослідному сільськогосподарському підприємству "Нива" було надано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,765 га для створення виробничої бази, яка і була потім побудована та перебуває на балансі підприємства "Нива".

Позивач зазначив, що під час будівництва ним магазину на даній земельній ділянці згідно проектної документації було прокладено по дорозі газову трубу для обслуговування магазину, а також було побудовано вигрібну яму на 20 м куб. та водяний колодязь.

Відповідно, на спірній ділянці розташовані газова труба, водяний колодязь, вигрібна яма, що належать підприємству "Нива" і перебувають у нього на балансі та проїзд (пожежний виїзд) для транспорту на та з території підприємства "Нива".

Позивач стверджує, що за вказану земельну ділянку він своєчасно сплачував та продовжує сплачувати податок на землю починаючи із 1992 року (надав платіжні документи).

Також, позивач пояснив, що в 1998 році ЗАТ "Меліоратор" була надана суміжна земельна ділянка, яка була погоджена з КПП НДСП "Нива". Дана земельна ділянка була відокремлена парканом за межами проходження газової труби, комунікацій та дороги. Вказану земельну ділянку ЗАТ "Меліоратор" продав гр. ОСОБА_6, власнику (учаснику) ТОВ "Магазин 201". Перед виділенням земельної ділянки ТОВ "Магазин 201" було скликано комісію в складі земельного відділу, відділу архітектури та ін. В присутності вказаної комісії представником підприємства "Нива", в особі директора Кармаліти А.С. було вказано ОСОБА_6 межі земельної ділянки № 2 та основні засоби підприємства "Нива", що знаходяться на даній земельній ділянці.

Рішення 10 сесії 24 скликання Бучанської селищної ради від 15.03.1994 року № 79/1 про виділення підприємству "Нива" земельної ділянки розміром 0,765 га не змінено і не відмінено.

Рішенням Бучанської селищної ради від 25.12.2002 року № 292-10-24 надано ТОВ "Магазин 201" земельну ділянку (згідно збірного кадастрового плану) розміром 1873 кв.м, про що підприємству "Нива" стало відомо лише 31.01.2014 року із листа № 04-08/77 заступника Бучанського міського голови О.П.Смолькіна.

Відповідно до п. 2.4. вказаного рішення відповідач 2 зобов'язувався забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених у межах земельної ділянки.

Однак, позивач зазначає, що відповідач 2 практично повністю, без будь-яких дозволів та погоджень забудував виділену земельну ділянку магазинами (які розташовуються прямо на існуючій газовій трубі) чим унеможливило виконання вищевказаного рішення ради. Внаслідок вказаних незаконних дій відповідача 2 газопостачальна компанія "Київоблгаз" припинила постачання природного газу на територію підприємства "Нива" через неможливість безпечного постачання газу та обслуговування газопроводу до точки балансового розмежування.

Позивач в позові зазначає, що відповідно до норм ДБН та інших законодавчих актів, зокрема Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року № 285 "Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання" охоронна зона об'єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності; 1.12. З метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2 м з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово; складування матеріалів і устаткування; ведення земляних та будівельно-монтажних робіт; садіння дерев; улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових.

Також, відповідно до п. 5.3. оскаржуваного договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами, передбачено, що використання земельної ділянки з порушенням умов, визначених у договорі або законодавства України, є підставою для припинення дії договору.

Відповідно до п. 6.2. оскаржуваного договору оренди земельної ділянки орендар зобов'язаний забезпечити безкоштовний та безперешкодний доступ на земельну ділянку відповідних служб для обслуговування і ремонту об'єктів загального користування та інженерної інфраструктури.

Відповідно до п. 8.1. оскаржуваного договору оренди земельної ділянки орендар зобов'язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до п. 14.4. оскаржуваного договору оренди земельної ділянки передбачено, що договір може бути достроково розірваний за вимогою орендодавця якщо Орендар не виконує прийнятих на себе зобов'язань за цим договором, додаткових угод, додатків і доповнень до нього.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Визначення договору оренди землі містить і ст. 792 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Також, позивач в позові зазначає, що в подальшому йому стало відомо, що відповідач 2 всупереч діючому законодавству, без погодження меж суміжних землевласників, була надана в оренду земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1. Жодних звернень, ані усних ані письмових, в тому числі листів, КПП НДСП "Нива" від гр. ОСОБА_6 та/або ТОВ "Магазин 201" не отримувало. Надана ТОВ "Магазин 201"/ОСОБА_6 земельна ділянка частково, площею 0,0580 га накладається на земельну ділянку площею 0,765 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач в позові зазначив, що в ході розслідування кримінального провадження № 0000147 на адвокатський запит представника позивача Семенюка К.В. від 15.02.2017 року до ДП "Бучанське Бюро технічної інвентаризації" була отримана копія спірного договору оренди земельної ділянки, і саме з цього часу позивач вважає, що у нього виникла можливість подати позов.

Позивач в позові посилається на ст. 152 Земельного кодексу України, ч. 2 якої передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 29392273 від 12.11.2014 року, земельна ділянка площею 0,1873 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на праві оренди у орендаря - ТОВ "Магазин " 201" на підставі договору оренди земельної ділянки № 1751 від 04.07.2003 року, оформленому у встановленому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 49112275 від 04.12.2015 року, земельна ділянка площею 0,0463 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на праві оренди у орендаря: гр. ОСОБА_6 на підставі договору оренди № 66н/2015 від 19.06.2015 року.

В той же час, як зазначив відповідач 2, право позивача на земельну ділянку не посвідчене в установленому законодавством порядку, що виключає факт набуття такого права та можливість його порушення. Оскільки межі земельної ділянки, якою фактично користується позивач, не були встановлені в натурі, відсутні підстави стверджувати про накладення земельних ділянок.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що ТОВ "Магазин 201" всупереч чинному законодавству, без погодження меж суміжних землевласників, отримав в оренду земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, з огляду на наступне.

Так, згідно з протоколом Бучанської міської ради комісії по погодженню зовнішніх меж земельної ділянки, комісія в складі заступника міського голови - Смолькіна О.П., завідувача відділом містобудування та архітектури - Ткаченка В.Г., завідувача земельним відділом Вознюк Г.А.; головного спеціаліста вдділу містобудування та архітектури - Василишиної Г.А.; в.о. завідувача юридичного відділу - Левчук В.В., після обговорення питання щодо обстеження зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,0463 га, прийняла рішення: Погодити гр. ОСОБА_6 зовнішню межу земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0463 га, без підпису суміжного землекористувача - КПП НДСП "Нива" по АДРЕСА_1.

Відповідно до інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04.05.1999 року (зі змінами), оскільки технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі отримання земельної ділянки у постійне користування. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою визнання недійсним відповідного рішення місцевої ради про затвердження технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Оскільки технічна документація на земельну ділянку позивачем не розроблялась і межі такої земельної ділянки не визначались (щодо земельної ділянки 1,1 га було змінено площу), ні встановити, ні відтворити межі земельної ділянки позивача лише за наявного рішення ради № 79/1 від 15.03.1994 року не можливо.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідне рішення було прийнято виконавчим комітетом Бучанської селищної ради і згідно з його п. 5 підлягало погодженню сесією ради, що відбулось згідно з рішенням Бучанської селищної ради від 24.03.1994 року.

Таким чином, рішенням Бучанської селищної ради від 24.03.1994 року було затверджено рішення виконавчого комітету Бучанської селищної ради № 79/1 від 15.03.1994 року, на яке позивач посилається в підтвердження наявності у нього права користування земельною ділянкою площею 0,765 га, відповідним рішенням було врегульовано непорозуміння в наданні земельних ділянок в користування позивачу та Бучанському приладобудівному заводу. Зокрема, позивачу було надано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,765 га (відповідно за адресою місця розташування земельної ділянки площею 1,1 га по АДРЕСА_1).

Також, позивачу було надано дозвіл виготовити проектну документацію на освоєння закріплених земельних ділянок та погодити її у встановленому порядку.

Як визначено ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року, чинній станом на момент прийняття рішення виконавчого комітету Бучанської селищної ради № 79/1 від 15.03.1994 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі ст. 23 Земельного кодексу України у вищенаведені редакції, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Оскільки, позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Бучанської селищної ради № 79/1 від 15.03.1994 року, затвердженого рішенням Бучанської селищної ради від 24.03.1994 року, не було проведено комплекс землевпорядних робіт та не встановлено меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і не одержано документа, що посвідчує відповідне право землекористування - Державного акту на право постійьного землекористування, позивач не набув права на спірну земельну ділянку (взагалі на наведену в рішенні ради земельну ділянку) в установленому законодавством порядку, тому не мав права приступати до використання відповідної земельної ділянки.

Згідно зі ст. 79 нового Земельного кодексу України, після набуття чинності яким відповідачу2 надавалась земельна ділянка, передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, належна відповідачу 2 земельна ділянка, яка надавалась з земель комунальної власності за відповідним рішенням ради, є сформованою.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Таким чином, оскільки земельна ділянка позивача не була сформована, межі такої земельної ділянки підлягають визначенню за їх фактичним користуванням з врахуванням меж суміжних землекористувачів. Також, оскільки межі відповідної земельної ділянки позивача не визначались і не виносились в натурі на місцевість, відсутня технічна документація на таку земельну ділянку, посилання на норми Земельного кодексу України про кадастрові зйомки та на кадастрові плани (без дати та підстав складення), є безпідставним за відсутності жодних вихідних даних.

Щодо посилання скаржника, на дані кадастровий зйомок, колегія суддів відзначає, що не можливо встановити достовірність вихідних даних, за якими здійснювались відповідні кадастрові зйомки. Самі по собі кадастрові зйомки без технічної чи землевпорядної документації, не мають жодного правовстановлюючого значення.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу необхідно розробити технічну документацію за межами фактичного користування і сформувати земельну ділянку, яка фактично залишилась.

Так, позивачу може бути надана лише вільна земельна ділянка чи земельна ділянка під придбаними ним об'єктами нерухомості та необхідна для їх обслуговування.

З наявних у справі документів вбачається, що газопровід, який перебуває на балансі СП "Нива" будувався в 1996 році.

Як вбачається з наданих позивачем пояснень, він стверджує про придбання в 1992 році основних засобів "Прирельсьвої бази", однак, не надав відповідних документів. Позивачем лише надано інвентаризаційну справу на належні йому будівлі за адресою сел. Буча АДРЕСА_1 (серед яких не значиться вигрібна яма, колодязь та газопровід).

Згідно зі ст. 30 Земельного кодексу України у відповідній редакції, чинній на момент придбання об'єктів нерухомості, визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, земельна ділянка позивача не була сформована, крім того позивач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів, щодо прав на земельну ділянку та її обсяги попереднього власника, у якого позивач придбав нерухомість та які свідчать про перехід до позивача прав на земельну ділянку від попереднього власника будівель.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що технічна документація на земельну ділянку позивачем не розроблялась і межі такої земельної ділянки не визначались.

Тобто, відповідне будівництво здійснено на земельній ділянці, на яку позивачем право користування не було оформлено. Тому, будівництво позивачем інших об'єктів нерухомості на земельній ділянці, на яку право користування не було оформлено, не породжує виникнення у позивача прав на таку земельну ділянку.

Щодо наведених позивачем в позові посилань на порушення відповідачем 2 правил будівництва в зоні проходження газопроводу, відповідне питання підлягає вирішенню в межах спору щодо законності будівництва та усунення перешкод в обслуговуванні газопроводу (в тому числі шляхом знесення незаконного будівництва, яке не можливо усунути іншим шляхом) чи встановлення іншого речового права прокладення та використання комунікацій по чужій земельній ділянці. Однак, відповідні питання не стосуються спору про наявність чи відсутність прав на землю, які фактично позивач просить встановити в позові (фактично позбавити відповідача2 прав на надану йому земельну ділянку).

Щодо застережень, викладених у п.п. 2.4. п. 2 спірного рішення 10 сесії 24 скликання Бучанської селищної ради від 25.12.2002 року, яким відповідачу 2 було надано право оренди строком на 25 років земельною ділянкою 0,1873 га для організації торгівлі на Привокзальній площі в сел. Буча, по АДРЕСА_1, відповідне застереження в частині позивача стосується лише експлуатації та ремонту існуючого газопроводу. Щодо прокладення нових інженерних мереж, така умова рішення ради не надає позивачу чи будь-кому конкретно жодних прав, відповідне питання підлягає вирішенню в установленому порядку в залежності від фактичних обставин та дійсної необхідності.

Оскільки, позивачем не надано суду доказів та пояснень щодо звернення до відповідача 2 з обґрунтованими вимогами про забезпечення вільного доступу для ремонту чи обслуговування газопроводу та відмови відповідача 2, посилання позивача на порушення відповідачем 2 п. 2.4. рішення ради та прав позивача безпідставне.

Наведені позивачем в позові обставини щодо забудови земельної ділянки над газопроводом можуть свідчити лише про ймовірне, а не реальне незабезпечення доступу.

В разі порушення відповідачем 2 правил забудови, які стосуються прав позивача, відповідне питання підлягає вирішенню по суті порушення і шляхів усунення такого порушення, що не впливає на право користування відповідача 2 земельною ділянкою.

Також, в ході розгляду спору в суді першої інстанції було витребувано докази та з'ясовано, що як вбачається з відповіді Ірпінської дільниці Києво-святошинської філії по експлуатації газового господарства від 30.06.2017 року № 73 (наданої на запит суду), згідно Акту розмежування балансової належності газових мереж та споруд на них і експлуатаційної відповідальності сторін від 15.10.2013 року, 95,0 пог.м. газопроводу збудованих по проекту газопостачання в 1997 р. Топкової магазину по АДРЕСА_1 арх. № 02-179 перебуває на балансі НДСП "Нива". Відповідно до Акту комплексного приладового обстеження рік побудови підземного газопроводу низького тиску по АДРЕСА_1 Київської області є 1996.

Проект на газифікацію магазину КПНДСП "Нива" розроблено ПК "Геодезист" в 1996 року. Договір на експлуатацію газопроводу КПНДСП "Нива" з Ірпінською дільницею Києво-Святошинської ФЕГГ ПАТ "Київоблгаз" не укладено.

Згідно Акту перевірки стану обліку природного газу у споживача від 12.02.2013 року проведено перевірку стану обліку газу за адресою АДРЕСА_1. В результаті перевірки зазначено висновок - відключено від газопостачання та встановлена пломба згідно заяви споживача.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що саме здійснене відповідачем 2 будівництво в зоні газопроводу призвело до припинення газопостачання.

Таким чином, оскільки позивач (скаржник) не набув в установлено законом порядку право користування спірною земельною ділянкою, відсутні підстави для захисту такого права та задоволення позовних вимог.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, позовні вимоги задоволенню не підлягають за наслідками розгляду їх по суті, питання про застосування строків позовної давності не впливає на результат вирішення спору.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, з огляду на наступне.

Як вбачається з відповідної заяви позивача, останнім не було наведено належних доводів на проведення земельно-технічної експертизи та питань, які мали б бути поставлені експерту, а матеріали справи місять достатньо відповідних доказів для винесення правомірного рішення.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Тобто, задоволення клопотання позивача про призначення земельно-технічної експертизи призвело б лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року у справі №911/1107/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Колективного підприємства приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Колективного підприємства приватне науково-дослідне сільськогосподарське підприємство "Нива" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 року у справі №911/1107/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1107/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

О.М. Коротун