ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 904/7876/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Грека Б.М.,

Кондратової І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича
на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 р. (судді: Воронько В.Д., Ліпинський О.В., Ніколенко М.О.)
та на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. (судді: Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л., Березкіна О.В.)
у справі№904/7876/16 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомКомунального підприємства "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради
доФізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича
простягнення 101 199 грн. 63 коп.
за участю представників:
від позивача не з'явились
від відповідача Вершиніна Н.О., довіреність №151 від 29.03.2016 р.

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство "Транспортування покупної теплової енергії "Теплотранс" Дніпропетровської міської ради (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича (далі - відповідач) про стягнення 101 199 грн. 63 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 р. у справі №904/7876/16, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р., вказаний позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 96 737 грн. 92 коп. боргу, 1 160 грн. 53 коп. пені, 3 071 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 230 грн. 02 коп. 3% річних.

Підставою для прийняття вказаних судових рішень стало доведення позивачем належними та допустимими доказами факту існування заборгованості відповідача за поставлену теплову енергію, і як наслідок, нарахування на дану заборгованість пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятими судовими актами, Фізична особа-підприємець Забашта Дмитро Анатолійович звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р., рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 р. та передати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Касаційна скарга відповідача мотивована відсутністю повного та всебічного встановлення всіх фактичних обставин справи, а також неправильним застосуванням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.11.2017 р., касаційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.12.2017 р.

Відповідачем також подано клопотання про зупинення виконання постанови апеляційного господарського суду до закінчення її перегляду в порядку касації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1211 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою сторони чи прокурора або за свою ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Враховуючи диспозитивний характер норм вказаної статті, з огляду на зміст заявленого скаржником клопотання про зупинення виконання постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України відмовляє в задоволенні даного клопотання.

В судове засідання 11.12.2017 р. з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у справі №904/7876/16 є позовні вимоги, обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення №615-т від 09.12.2011 р. позивач (постачальник) здійснює відпуск теплової енергії відповідачу (споживач) для потреб центрального опалення, по об'єкту, розташованому за адресою: пр. Кірова, 119.

За умовами пункту 2.1 вказаного договору нарахування оплати за теплову енергію здійснюється постачальником на підставі тарифів, затверджених місцевими органами самоврядування:

- дата затвердження та номер рішення - №2212 від 10.09.09;

- тариф на 1 Гкал теплової енергії - 666 грн. 49 коп.

Інформація про зміну тарифів доводиться до відома споживача письмово протягом одного місяця з дня затвердження нових тарифів або через засоби масової інформації (п. 2.2 договору на відпуск теплової енергії).

Як зазначено в п. 5.1 договору споживач оплачує фактично спожиту теплову енергію з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря згідно розрахунку до договору виходячи з норм п. 1.3.

Згідно з п. 5.2 договору №615-т від 09.12.2011 р. до 15 числа місяця, наступного за звітним, споживач отримує у постачальника рахунок на оплату спожитої теплової енергії (рахунок), який зобов'язаний оплатити у триденний термін. У випадку неоплати рахунку, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення оплати. Оплата пені не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов'язань у відповідності до умов цього договору.

В п. 9.1 договору закріплено, що цей договір укладено на строк з 09.12.2011 р. по 31.12.2012 р. Строк дії договору автоматично вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін не висловить бажання розірвати його, повідомивши у письмовому вигляді не пізніше місяця до закінчення строку дії договору.

Попередніми судовими інстанціями також встановлено, що постачальником та споживачем укладено додаткову угоду №1 від 21.02.2013 р., якою сторони погодили приєднати до договору нежитлове приміщення №67 поз. 1-8 по пр. Кірова, 137 та виключити з договору нежитлові приміщення №65 частина поз. 1 (173,83 кв.м), поз. 4-11 (73,6 кв.м) та №68 частина поз. 1-18 (підвал - 229,7 кв.м) по пр. Кірова, 119.

Позивач стверджує, що у період з 01.10.2013 р. по 01.04.2016 р. ним було надано відповідачу послуги з теплопостачання загальною вартістю 109 923 грн. 63 коп. Однак, відповідач повністю не розрахувався за надані йому послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість.

15 липня 2015 року сторони уклали договір реструктуризації заборгованості за постачання теплової енергії.

Пунктом 2.1 договору реструктуризації передбачено, що постачальник надає споживачу розстрочку з оплати заборгованості, а споживач зобов'язується оплачувати заборгованість в наступному порядку: оплата вноситься рівними долями щомісячно в терміни згідно графіку, а саме до 25.07.2015 р. - 2 510 грн. 95 коп. і у період з серпня 2015 року по червень 2017 року (до 15 числа кожного місяця) - по 2 510 грн. 91 коп.

Однак, відповідач не дотримався графіку погашення реструктуризованої заборгованості та не виконав зобов'язань з поточної оплати. У зв'язку з цим, сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 96 737 грн. 92 коп.

В процесі судового розгляду справи №904/7876/16 господарськими судами попередніх інстанцій досліджено надані позивачем на підтвердження вказаної заборгованості докази, зокрема, виставлені відповідачу рахунки та акти позивача про відмову представника відповідача від підпису про отримання рахунків.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи положення наведених правових норм та з огляду на наявні в матеріалах справи докази, господарські суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 96 737 грн. 92 коп. боргу.

Позивач також вказав на обов'язок відповідача сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Керуючись ст.ст. 546, 549, 612, 625 Цивільного кодексу України місцевий та апеляційний господарські суди, окрім основного боргу, також стягнули з відповідача на користь позивача 1 160 грн. 53 коп. пені, 3 071 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 230 грн. 02 коп. 3% річних.

Здійснюючи касаційний перегляд прийнятих у справі №904/7876/16 судових рішень, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з висновками попередніх судових інстанцій та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги щодо належності та допустимості доказів закріплені в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що закріплено в ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проте, всупереч наведеному, місцевим та апеляційним господарськими судами не було досліджено всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та не було встановлено такі істотні для вирішення спору в даній справі обставини, як процес надання теплової енергії відповідачу, порядок обліку даної енергії, спосіб визначення її вартості та умови розрахунків між сторонами.

В свою чергу, касаційна інстанція позбавлена права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ними (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема, має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що рішення та постанова, прийняті попередніми судовими інстанціями, підлягають скасуванню, а справа №904/7876/16 підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду, під час якого суду необхідно:

- надати оцінку доводам відповідача про припинення орендних правовідносин з квітня 2013 року;

- встановити правову природу укладеного сторонами договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення №615-т від 09.12.2011 р.;

- дослідити порядок обліку та спосіб визначення вартості теплової енергії, відпущеної за вказаним договором.

Таким чином, в процесі нового розгляду господарському суду першої інстанції необхідно повно та всебічно з'ясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Забашти Дмитра Анатолійовича задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 р. у справі №904/7876/16 скасувати.

Справу №904/7876/16 передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді Б.М. Грек

І.Д. Кондратова