КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 910/14109/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

за участю представників:

позивача Горобець Д.Г. довіреність № 88 від 31.08.17

відповідача Чорна Т.О. довіреність № 8222-К-Н-О від 23.08.17

третьої особи 1 не з'явився

третьої особи 2 не з'явився

третьої особи 3 не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017

у справі №910/14109/17 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа 1 без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАБОРІС"

третя особа 2 без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національний банк України

третя особа 3 без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство фінансів України

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.10.2017 у справі №910/14109/17 в задоволенні позову - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2017 у справі №910/14109/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 20.10.2016 ТОВ "ЛАЙК СІТІ", як поручитель виконав обов'язок боржника ТОВ «ФАБОРІС» перед кредитором ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором, погасивши борг у сумі 100 904 402,89 грн згідно платіжного доручення №1379. Однак відповідач відмовляється надати позивачу оригінали вище перелічених документів, чим порушує право позивача на визнання його новим кредитором. Саме оригінали документів дозволять позивачу довести третій особі 1 право вимоги за кредитним договором. Такі дії відповідача є незаконними, оскільки позбавляють позивача можливості вільно і на власний розсуд здійснювати свої права як кредитора, та призводять до збільшення терміну розрахунків за зобов'язанням. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі, а саме зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали документів, які свідчать права позивача як нового кредитора.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2017 для розгляду справи №910/14109/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" було сформовано колегію суддів під головуванням судді Андрієнка В.В., суддів Власов Ю.Ю., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" було прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 05.12.2017.

В судове засідання, яке відбулось 05.12.2017 з'явились представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Зважаючи на те, що неявка представників третіх осіб, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, встановила наступне.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" (далі - поручитель) та Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - кредитор) укладено договір поруки № 4Ф13423И/П (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАБОРІС" (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за:

кредитним договором від 04.07.2013 № 4Ф13423И (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 1;

кредитним договором від 05.12.2013 № 4Ф13786Д (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 2;

кредитним договором від 09.12.2013 № №4Ф13787Д (далі - кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 3.

Відповідно до п. 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 4 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Положеннями п. 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6 договору поруки).

Згідно із п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Пунктом 10 договору поруки визначено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 11 договору поруки).

Цей договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.02.2016, укладеної сторонами.

Позивачем в матеріали справи було надано, Угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.02.2016 (далі - Угода), укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" та Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", відповідно до умов якої, представники сторін на умовах Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", Свідоцтво про акредитацію центру сертифікації ключів серії СА № 26; атестат відповідності виданий Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України від 25.03.2011 за № 4262; Експертний висновок № 05/1-2057 від 30.05.2011, проходять ідентифікацію та отримують посилений сертифікат відритого ключа електронного цифрового підпису, посилений сертифікат відкритого ключа електронної цифрової печатки. Сторони при накладанні електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа користується програмним забезпечення, що надається АЦСК (п. 1 Угоди).

Отже, вимоги ТОВ "ЛАЙК СІТІ" тим, що 20.10.2016 у відповідності до договору поруки № 4Ф13423И/П від 20.10.2016 останній виконав обов'язок боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБОРІС") перед Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", здійснивши погашення заборгованості у сумі 110 904 402,89 грн за кредитним договором №4Ф13787Д від 09.12.2013 згідно із платіжним дорученням №1379 від 20.10.2016, отже на думку позивача у відповідача виник обов'язок передати позивачеві оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника перед банком, від якого відповідач ухиляється.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як зазначає скаржник в апеляційній скарзі, що 20.10.2016 ТОВ "ЛАЙК СІТІ", як поручитель виконав обов'язок боржника ТОВ "ФАБОРІС" перед банком за кредитним договором, погасивши борг в сумі 110 904 402,89 грн згідно платіжного доручення №1379.

У відповідності до ст. 599 ЦК України де визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, як було зазначено та встановлено судом першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на 20.10.2016 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАБОРІС" перед банком за кредитним договором від №4Ф13787Д від 09.12.2013 становила 110904402,89 грн та є погашеною.

Враховуючи вищенаведене, колегія судді дійшла висновку, що за відсутності належних та допустимих доказів в матеріалах справи доказів на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитним договором від №4Ф13787Д від 09.12.2013 та того, що за рахунок коштів в сумі 110 904 402,89 грн було в повному обсязі погашено заборгованість за боржника за кредитним договором від №4Ф13787Д від 09.12.2013, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту повного виконання зобов'язання за боржника за кредитним договором №4Ф13787Д від 09.12.2013.

Як зазначено в частині першій та другій статті 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Також, як передбачено ч. 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі №6-932цс15.

Також суд зазначає, що зі місту договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 5, п. 6 договору поруки).

Однак, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано жодних доказів направлення банком та отримання від банку письмових вимог, адресованих позивачу, як поручителю, щодо погашення заборгованості за боржника за кредитним договором №4Ф13787Д від 09.12.2013.

Також у позовні заяві позивач посилається на відмову банку у наданні позивачу оригіналів документі.

Однак, позивачем не подано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, як і не надано доказів відмови банку у наданні документів.

Також, колегія суддів звертає увагу, що в судовому засідання представник Банку наголошувала на тому, що позивач не звертався з офіційними запитами щодо надання вказаних документі, представник позивача не заперечував зазначений факт.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Отже, як було вірно встановлено судом першої інстанції, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи вищенаведене та дослідивши матеріали справи та відповідно подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем так як законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Крім того, як вбачається з п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Однак як було встановлено судом, що ні умовами договору поруки, ні чинним законодавством України, не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

В свою чергу, згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин викладених у позові, апеляційній скарзі та порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, отже суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали документів, які засвідчують обов'язок боржника та документи, якими забезпечувались кредитні договори, а саме: кредитний договір №4Ф13787Д від 09.12.2013; договір забезпечення, а тому у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" належить відмовити.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2017 у справі №910/14109/17 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2017 у справі №910/14109/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/14109/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов