КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа№ 910/5413/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача (апелянт): Гурський М.Р. - за дов. № б/н від 20.02.2017

від відповідача: не з'явились

від третьої особи-1: не з'явились

від третьої особи-2: Рябокінь М.В. - за дов. № т2629 від 24.04.2017

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017

у справі №910/5413/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович

2. Тетіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Київській області

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2017р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Так-Агро" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Отрюха Б.В., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро" до провадження, порушено апеляційне провадження у справі № 910/5413/17 та призначено розгляд на 13.09.2017.

Розпорядженням від 11.09.2017 у зв'язку з перебування судді Отрюха Б.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Суліма В.В., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017р. у справі № 910/5413/17 прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 відкладено розгляд справи до 26.10.2017.

Розпорядженням від 25.10.2017 у зв'язку з перебування судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Гончарова С.А., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017р. у справі № 910/5413/17 прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено розгляд справи на 30.11.2017.

В судовому засіданні 30.11.2017 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 у справі №910/5413/17 скасувати.

В судовому засіданні 30.11.2017 представник третьої особи-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 у справі № 910/5413/17 залишити без змін.

В судове засідання 30.11.2017 відповідач та третя особа-1 своїх представників не направила, про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи-1 за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між відповідачем (банк) та позивачем (позичальник) 29.12.2015 було укладено Кредитний договір № 62-10-15 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 4 000 000,00 грн. (кредит) з терміном повернення до 23 грудня 2016 року.

Враховуючи неналежне виконанням позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, відповідач звернувся до позивача з вимогою № 2-5/1/11320 від 15.11.2016 про дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за кредитом та сплати штрафних санкцій.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 03.02.2017 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 602, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 4 705 068,92 грн., з яких заборгованість за кредитом - 4 000 000,00 грн., заборгованість за відсотками за період з 01.07.2016 по 15.01.2017 - 587 334,38 грн., штрафні санкції за простроченими відсотками за період з 30.07.2016 по 15.01.2017 - 39 671,81 грн., штрафні санкції за простроченою заборгованістю за кредитом за період з 24.12.2016 по 15.01.2017 - 70 508,27 грн., плата за порушення зобов'язання (згідно ст. 625 Цивільного кодексу України) за період з 24.12.2016 по 15.01.2017 - 7 554,46 грн. Зазначена сума сплачується позивачем по Кредитному договору № 62-10-15, укладеному 29.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Так-Агро".

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказує на те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса суперечить нормам чинного законодавства України та має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні приватний нотаріус помилково зробив висновок про безспірність вимог, у зв'язку з чим позивач не погоджується із вказаною у виконавчому написі сумою стягнення та оспорює розмір грошових вимог відповідача. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на невірність розрахунків штрафних санкцій та процентів за договором, а також на те, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріус не отримував від сторін первинних документів щодо здійснення позивачем часткового погашення кредиту, відсотків за його користування і нарахованих комісійних та інших операційних доходів, виписок по особових рахунках. Крім того, всупереч вимогам законодавства у оспорюваному виконавчому написі не вказані номери рахунків позивача в установах банків, у кредитних установах, коду ЄДРПОУ позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує на те, що за умовами укладеного з позивачем Кредитного договору № 62-10-15 від 29.12.2015 банком було повністю виконано свої зобов'язання та надано позивачу кредитні кошти, натомість позивачем порушено умови договору та не сплачено грошові кошти в рахунок погашення боргу у зв'язку з чим відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. для вчинення вказаного виконавчого напису. Відповідач зазначає, що ним було дотримано визначений нормами чинного законодавства України порядок звернення до нотаріуса за виконавчим написом, у зв'язку з чим підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні. При цьому, відповідач також вказує на те, що приписами чинного законодавства України не передбачено перевірку нотаріусом при вчиненні виконавчого напису безспірності заборгованості, встановлення прав та обов'язків учасників правовідносин, натомість нотаріуси перевіряють наявність документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що надані відповідачем документи не підтверджували безспірність заборгованості позивача за договором, заперечує проти доводів позивача щодо невірності розрахунків штрафних санкцій та процентів за договором, а стосовно не зазначення у оспорюваному виконавчому написі номерів рахунків позивача в установах банків, у кредитних установах, коду ЄДРПОУ позивача, відповідач вказує на те, що законом не передбачено обов'язкового зазначення рахунків у банківських установах та зазначено у оспорюваному виконавчому написі податковий номер, який одночасно є ідентифікаційним кодом юридичної особи.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено положеннями ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та не заперечується сторонами, внаслідок укладення кредитного договору відповідачем було виконано своє зобов'язання щодо надання позивачу кредитних коштів в розмірі 4 000 000,00 грн., в свою чергу останній зобов'язувався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за їх користування.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 18 Цивільного кодексу України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено ст. 34 закону України "Про нотаріат" однією з нотаріальних дій є вчинення виконавчого напису.

Місцевим господарським судом вірно встановлено факт порушення позивачем взятих на себе за кредитним договором зобов'язань в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв'язку з чим відповідач і звернувся до нотаріуса за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису.

Проте, позивач вказує на те, що надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не підтверджували безспірності вимог банку за Кредитним договором.

Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Статтею 89 закону України "Про нотаріат" встановлено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Порядок вчинення нотаріусом виконавчих написів передбачено главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595.

Як передбачено п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Разом з тим, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Як передбачено п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

У п. 2 вказаного акта зазначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.5. глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, вказаними приписами законодавства встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.05.2015 у справі 6-158цс15).

В господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

З наведеного слідує, що господарський суд при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряє лише належність банку, як кредитору, права задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлює наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Разом з тим, господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом статей 1, 2, 18 Господарського процесуального кодексу України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а у відповідності до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Згідно з абз. 3 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 № 10 зазначено, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Як вбачається з позовної заяви, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається, зокрема, на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність вимог, зокрема, розрахунків відповідача штрафних санкцій та процентів за договором, а також на те, що при його вчиненні, нотаріус не отримував від сторін первинних документів щодо здійснення позивачем часткового погашення кредиту, відсотків за його користування і нарахованих комісійних та інших операційних доходів, виписок по особових рахунках, не вказав номери рахунків позивача в установах банків, у кредитних установах, коду ЄДРПОУ позивача.

Однак, як було вказано вище, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Вказана позиція викладена в Постанові ВГСУ від 07.09.2016 по справі №910/32719/15.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача як на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність вимог, зокрема, розрахунків відповідача штрафних санкцій та процентів за договором, а також на те, що при його вчиненні, нотаріус не отримував від сторін первинних документів щодо здійснення позивачем часткового погашення кредиту, відсотків за його користування і нарахованих комісійних та інших операційних доходів, виписок по особових рахунках є безпідставними.

Щодо не зазначення у виконавчому написі номерів рахунків позивача в установах банків, у кредитних установах, коду ЄДРПОУ позивача, місцевий господарський суд вірно зазначив про помилковість такого твердження, оскільки як вбачається зі змісту виконавчого напису у ньому зазначено про відсутність інформації про рахунки позивача у банківських установах, оскільки такі рахунки не були відомі банку при зверненні до нотаріуса та вказано податковий номер позивача, який і є ідентифікаційним кодом юридичної особи.

Також, судом першої інстанції вірно не взято до уваги посилання позивача на те, що за вчиненням оскаржуваного виконавчого напису зверталась не уповноважена особа, з огляду на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 у справі №826/6665/16 скасовано постанову Правління НБУ № 234 від 05.04.2016 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", оскільки станом на дату вчинення виконавчого напису у відповідача було запроваджено процедуру ліквідації (така інформація є загальнодоступною та відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), яка у встановленому законом порядку не скасована та є законною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 у справі №910/5413/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Так-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 у справі №910/5413/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 у справі №910/5413/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5413/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

С.Р. Станік