РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017Справа №910/6020/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія"
доПублічного акціонерного товариства "Готель "Премєр Палац"
простягнення 10 000,00 грн.
Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача:Кадькаленко А.С.
від відповідача:Зубченко С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/6020/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" до Публічного акціонерного товариства "Готель "Премєр Палац" про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог обґрунтовані тим, що відповідачем не було виконано взяті на себе обов'язки за договором позики №110-2017 від 22.02.2017 щодо повернення наданих коштів у розмірі 10 000 000,00 грн., у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у наведеній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 за вказаним позовом було порушено провадження у справі №910/6020/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 на підставі приписів ст. 79 Господарського процесуального кодексу України було зупинено провадження у справі №910/6020/17 до прийняття рішення господарським судом міста Києва у справі №910/10681/17 та набрання ним законної сили.

06.11.2017 через відділ діловодства суду сторонами було подано спільне клопотання про поновлення провадження у справі №910/6020/17, скасування накладеного судом арешту на майно відповідача, припинення провадження у справі та повернення судового збору.

Вказане клопотання сторін в частині поновлення провадження у справі мотивовано тим, що обставини які стали підставою для зупинення провадження у справі №910/6020/17, а саме, вирішення господарським судом міста Києва пов'язаної справи №910/10681/17, станом на сьогоднішній день відпали, у зв'язку із набранням чинності судовим рішенням у вказаній справі.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 суд поновив провадження у справі, скасував заходи забезпечення позову та призначив справу до розгляду на 28.11.2017.

27.11.2017 через канцелярію суду представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог відповідно до якої позивач керуючись своїм правом передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання з'явився, подану заяву про зменшення розміру позовних вимог підтримав та просив її прийняти, у зв'язку з чим здійснювати вирішення спору виходячи із вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10 000,00 грн. Також, подав клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Представник відповідача щодо поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог не заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно із п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Дослідивши подану позивачем заяву, враховуючи її підписання уповноваженим представником позивача, суд приймає її до розгляду та розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 000,00 грн. заборгованості по поверненню позики, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

В судовому засіданні 28.11.2017 судом було оголошено перерву до 30.11.2017.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити повністю шляхом стягнення з відповідача 10 000,00 грн.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заявлені позовні вимоги визнає.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" (позикодавець) та Публічним акціонерним товариством "Готель "Премєр Палац" (позичальник) було укладено договір позики №110-2017 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1 якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику у строкове платне користування грошові кошту у сумі та валюті, визначених п. 1.2 цього договору, для поповнення обігових коштів, а позичальник зобов'язується повернути кошти, надані йому позикодавцем та сплачувати проценти за користування наданими коштами, у строки та порядку, визначені цим договором.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що згідно з цим договором позикодавець надає позичальнику грошові кошти у національній валюті України у розмірі 10 000 000,00 грн. шляхом перерахування 22.02.2017 цієї суми на рахунок позичальника, визначений згідно з п. 2.5 цього договору.

Згідно із п. 1.4 Договору грошові кошти, визначені п. 1.2 цього договору, надаються позичальнику на строк до 27.02.2017 включно і підлягають поверненню в порядку та умовах, визначених у розділі 2 цього договору.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано на користь відповідача грошові кошти у розмірі 10 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5270 від 22.02.2017.

Листом від 03.03.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість за Договором у визначеному ним розмірі.

13.03.2017 листом №1405/1 відповідач звернувся до позивача з повідомленням про неможливість виконання зобов'язання з Договором з повернення суми позики у зв'язку із скрутним фінансовим становищем.

З метою врегулювання відносин з погашення заборгованості за Договором 15.03.2017 між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено Меморандум про порядок сплати заборгованості (надалі - "Меморандум"), за змістом п.п. 3, 4 якого було погоджено, що позичальник, підписанням цього Меморандуму підтверджує своє зобов'язання сплатити позикодавцю заборгованість за Договором у розмірі 10 000 000,00 грн. до 27.03.2017.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач свої зобов'язання щодо сплати заборгованості за Договором у відповідності до Меморандуму не виконав, з огляду на що, станом на 12.04.2017, відповідна заборгованість відповідача перед позивачем становила 10 000 000,00 грн.

Позивач також зазначив, що спірна заборгованість в сумі 10 000 000,00 грн. станом на час вирішення спору відповідачем не погашена, зобов'язання відповідачем за Договором та Меморандумом не виконані, проте, з огляду на триваючий між сторонами процес переговорів щодо погашення зазначеної заборгованості відповідачем в добровільному поряду, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача частину заборгованості в сумі 10 000,00 грн.

Договір є договором позики, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи (платіжне доручення №5270 від 22.02.2017) підтверджується перерахування позивачем та отримання відповідачем позики у розмірі 10 000 000,00 грн. на підставі Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не повернуто позивачу суму позики за Договором в повній сумі 10 000 000,00 грн. ані у строк, визначений п. 1.4 Договору чи п. 4 Меморандуму, ані станом на час розгляду спору по суті.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 10 000 000,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання відповідача на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення суми позики на користь позивача та наявність у відповідача станом на час вирішення спору заборгованості перед позивачем за Договором в загальній сумі 10 000 000,00 грн.

Разом з тим позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, заявив вимоги про стягнення з відповідача частини зазначеної заборгованості у розмірі 10 000,00 грн., яка з огляду на вище встановлені судом обставини справи підлягає задоволенню повністю.

Судом також враховано, що відповідач визнав заявлені позивачем позовні вимоги в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Як встановлено судом, вищезазначені дії відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на зазначене та з урахуванням встановлених вище обставин справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно клопотання позивача про повернення судового збору суд відзначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року встановлений на рівні 1 600,00 грн.

У відповідності до п.п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача з даним позовом до суду та в послідуючому при збільшенні розміру позовних вимог останнім було сплачено судовий збір у загальному розмірі 150 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №5339 від 05.04.2017 та №5348 від 13.04.2017.

В той же час, на момент вирішення спору його предметом з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог є вимога про стягнення з відповідача 10 000,00 грн., що визнана судом обґрунтованою та задоволена в повному обсязі.

Згідно із до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене, враховуючи подану позивачем заяву про зменшення позовних вимоги, а також клопотання позивача про повернення судового збору, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу зайво сплаченого судового збору у розмірі 148 400,00 грн. з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Готель "Премєр Палац" (01004, м. Київ, бул. Т.Шевченка/вул. Пушкінська, 5-7/29; ідентифікаційний код 21660999) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" (04212, м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 12-А; ідентифікаційний код 31865319) заборгованість у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" (04212, м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 12-А; ідентифікаційний код 31865319) судовий збір у розмірі 148 400 (сто сорок вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., сплачений згідно платіжних доручень №5339 від 05.04.2017 та №5348 від 13.04.2017, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Повне рішення складено 05.12.17.

Суддя Т.М. Ващенко