ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.11.2017р. Справа №905/2227/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь,

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь,

про стягнення 1461835,44 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бондаренко Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконс.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 24.10.2017р. по 07.11.2017р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення1461835,44 грн, а саме:

- 827998,36 грн суми пені за період прострочення виконання зобовязання за договором на розподіл природного газу №431 від 30.12.2016р.;

- 89862,27 грн 3% річних від суми заборгованості за договором на розподіл природного газу №431 від 30.12.2016р.;

- 543974,81 грн суми знецінення суми заборгованості Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» за прострочений період виконання зобовязання за договором на розподіл природного газу №431 від 30.12.2016р. з урахуванням індексу інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №431 від 30.12.2016р. на розподіл природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати наданих послуг, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Відповідач у відзиві №415/01 від 19.10.2017р. просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а у випадку стягнення з відповідача пені зменшити її розмір на 95%, з посиланням на те, що підприємство є збитковим та перебуває у режимі суворої економії коштів, станом на 05.11.2015р. усі рахунки Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» знаходяться під арештом, що позбавляє підприємство можливості вільно розпоряджатись наявними коштами та здійснювати оплати за зобовязаннями. Крім того, відповідач вказував на арифметичні помилки доданих до позовної заяви розрахунків пені та інфляційних втрат.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, 30.12.2016р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (оператор ГРМ) та Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» (замовник) було укладено договір на розподіл природного газу №431, за змістом п.1.1 якого оператор ГРМ зобовязується надати замовнику послугу з розподілу природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів замовника (пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

За правилами п.4.1 укладеного сторонами правочину розрахунки за послуги з розподілу природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на розподіл природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб. м, встановленим для оператора ГРМ Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та становить 571,6 грн за 1000 куб. м без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20%. Всього до оплати за 1000 куб. м 685,92 грн.

За приписами п.10.1 договору №431 від 30.12.2016р. (в редакції додаткової угоди №7 від 27.06.2017р.) останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками, розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2017р. і діє до 30.09.2017р., а у частині проведення розрахунків діє до повного їх здійснення.

У відповідності до п.п.5.1.2, 5.1.4 договору №431 від 30.12.2016р. оператор ГРМ зобовязався забезпечувати розподіл природного газу ГРМ до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених ПАТ «Укртрансгаз», за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків замовника за надані оператором ГРМ послуги. Складати та надавати на погодження замовникові акт наданих послуг.

За правилами п.3.6 укладеного сторонами правочину послуги з розподілу природного газу ГРМ підтверджуються підписаним між оператором ГРМ та замовником актом наданих послуг, що оформлюється з урахуванням обсягу розподіленого газу за розрахунковий період, визначеного відповідно до розділу ІІ договору.

У додатках №3, №3.2 до договору №431 від 30.12.2016р. оператор ГРМ та замовник узгодили, що з 01.01.2017р. по 31.03.2017р. буде розподілено природний газ газорозподільними мережами в обсязі 70429 тис. куб. м, у тому числі: у січні 23701,5, лютому 25670,8, березні - 21056,7.

Водночас, додатковими угодами №5 від 24.05.2017р., №7 від 27.06.2017р. сторони погодили, що з 01.04.2017р. по 31.07.2017р. буде розподілено природний газ газорозподільними мережами в обсязі 58,724 тис. куб. м, у тому числі: у квітні 20,949, травні 20,375, червні 11,200, липні 6,200.

Як свідчать матеріали справи, за період з січня 2017 року по липень 2017 року оператором ГРМ було надано послуги з розподілу природного газу розподільчими трубопроводами на загальну суму 35447611,68 грн, що підтверджується наступними актами:

- б/н від 31.01.2017р. за січень 2017 року на суму 13297269,13 грн (19386,035 тис. куб. м),

- б/н від 28.02.2017р. за лютий 2017 року на суму 12952160,83 грн (18882,903 тис. куб. м),

- б/н від 31.03.2017р. за березень 2017 року на суму 9167942,93 грн (13365,907 тис. куб. м),

- б/н від 30.04.2017р. за квітень 2017 року на суму 14369,34 грн (20,949 тис. куб.м),

- б/н від 31.05.2017р. за травень 2017 року на суму 8675,52 грн (12,648 тис. куб.м),

- б/н від 30.06.2017р. за червень 2017 року на суму 4414,58 грн (6,436 тис. куб.м),

- б/н від 31.07.2017р. за липень 2017 року на суму 2779,35 грн (4,052 тис. куб.м).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті наданих послуг у повному обсязі та у встановлений строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» заявлено вимоги про стягнення пені 827998,36 грн, 3% річних 89862,27 грн, інфляційних збитків 543974,81 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами п.5.2.1 договору №431 від 30.12.2016р. оператор ГРМ має право отримувати від замовника плату за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ за тарифом відповідно до пункту 4.1 розділу VІ договору.

Замовник зобовязується оплачувати оператору ГРМ вартість послуг згідно з умовами договору (п.5.3.2 договору №431 від 30.12.2016р.).

За змістом п.п.1.2, 4.3 укладеного сторонами правочину замовник зобовязується сплатити оператору ГРМ вартість послуги розподілу природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, що передбачені умовами договору. Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п.4.5 договору №431 від 30.12.2016р. (в редакції додаткової угоди №1 від 04.01.2017р.) оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах щодекадної оплати відповідно до наданих рахунків, а саме:

- за першу декаду до 15 числа місяця, у якому надаються послуги,

- за другу декаду до 25 числа місяця, у якому надаються послуги,

- за третю декаду до 05 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надаються послуги.

Замовник здійснює оплату послуг з розподілу природного газу ГРМ шляхом перерахування коштів на рахунок оператора ГРМ в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки, який затверджується в установленому законодавством порядку, що не виключає можливості оплати протягом місяця з інших поточних рахунків замовника.

У випадку недоплати за фактично розподілений природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник з поточного рахунку власними коштами проводить остаточний розрахунок за надані послуги не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач оформив наступні рахунки на оплату послуг з транспортування (розподілу) природного газу:

- у січні: №626 від 12.01.2017р. на суму 5419110,96 грн, №1293 від 23.01.2017р. на суму 5419110,96 грн, №1419 від 31.01.2017р. на суму 2459047,21 грн, загалом на 13297269,13 грн;

- у лютому: №1956 від 13.02.2017р. на суму 5869383,14 грн, №2679 від 23.02.2017р. на суму 5869383,14 грн, №2751 від 28.02.2017р. на суму 1213394,55 грн, загалом на 12952160,83 грн;

- у березні: №3301 від 13.03.2017р. на суму 4801440 грн, №3408 від 23.03.2017р. на суму 4801440 грн, загалом на 9602880 грн;

- у квітні: №5387 від 30.04.2017р. на суму 14369,34 грн;

- у травні: №6545 від 31.05.2017р. на суму 8675,52 грн;

- у червні: №7503 від 30.06.2017р. на суму 4414,58 грн;

- у липні: №8564 від 31.01.2017р. на суму 2779,35 грн.

Факт своєчасного отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується. Водночас, за висновками суду, наявність або відсутність обставин фактичного отримання рахунків не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість послуг з транспортування (розподілу) природного газу. При цьому, судом враховано, що з огляду на підписання актів б/н від 31.01.2017р. за січень 2017 року на суму 13297269,13 грн, б/н від 28.02.2017р. за лютий 2017 року на суму 12952160,83 грн, б/н від 31.03.2017р. за березень 2017 року на суму 9167942,93 грн, б/н від 30.04.2017р. за квітень 2017 року на суму 14369,34 грн, б/н від 31.05.2017р. за травень 2017 року на суму 8675,52 грн, б/н від 30.06.2017р. за червень 2017 року на суму 4414,58 грн, б/н від 31.07.2017р. за липень 2017 року на суму 2779,35 грн відповідач був обізнаний з обсягом та вартістю послуг, які підлягають сплаті.

Відтак, з урахуванням змісту п.4.5 договору №431 від 30.12.2016р., оплата послуг, які були надані у січні-липні 2017 року мала бути здійснена Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, а саме: 06.02.2017р. включно (з урахуванням того, що останній день строку 05.02.2016р. припадав на вихідний день), 06.03.2017р. включно (з урахуванням того, що останній день строку 05.03.2017р. припадав на вихідний день), 05.04.2017р. включно, 05.05.2017р. включно, 05.06.2017р. включно, 05.07.2017р. включно, 05.06.2017р. включно, 07.08.2017р. включно (з урахуванням того, що останній день строку 05.07.2016р. та наступний за ним день 06.08.2017р. припадали на вихідні дні).

При цьому, як свідчать матеріали справи, вартість послуг з розподілу природного газу, які були надані у січні-липні 2017 року за договором №431 від 30.12.2016р. була частково погашена відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі наступних угод, укладених між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» та Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»:

- б/н від 14.04.2017р. на суму 41717,65 грн;

- б/н від 10.05.2017р. на суму 7514,59 грн;

- б/н від 08.06.2017р. на суму 7464,59 грн;

- б/н від 11.07.2017р. на суму 7464,59 грн;

- б/н від 26.07.2017р. на суму 652,28 грн.

Відповідно до ч.3 ст.203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні за змістом приписи містить ст.601 Цивільного кодексу України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення зобов'язань. За своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду.

З огляду на вищенаведене, за відсутності підстав вважати наведені вище угоди такими, що не відповідають вимогам ст.602 Цивільного кодексу України, а також враховуючи їх визнання безпосередньо позивачем, грошове зобовязання замовника перед оператором ГРМ з оплати наданих послуг на підставі договору №431 від 30.12.2016р. виконано частково на суму 64813,70 грн.

При цьому, як свідчать матеріали справи, у період з 01.01.2017р. по 19.08.2017р. відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за договором №431 від 30.12.2016р. у загальній сумі 32165078,89 грн, що підтверджується довідкою №419/5/52-8 від 01.09.2017р. Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», реєстрами платежів, які надійшли на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» в Публічному акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» від Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» за періоди з 01.01.2017р. по 31.05.2017р., з 01.06.2017р. по 19.08.2017р., які засвідчені печаткою відділення Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у м.Маріуполь.

Виходячи зі змісту наданих до матеріалів справи платіжних документів, оплата послуг була здійснена замовником частково з порушенням встановлених договором №431 від 30.12.2016р. строків.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.6.1 договору №431 від 30.12.2016р. за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

В силу норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

За правилами п.6.2.1 договору №431 від 30.12.2016р. у разі порушення замовником строків оплати, передбачених договором, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 827998,36 грн, а саме:

1) за зобовязаннями січня 2017 року на суму 13297269,13 грн (акт б/н від 31.01.2017р.) за період з 07.02.2017р. по 21.03.2017р. 153028,66 грн,

2) за зобовязаннями лютого 2017 року на суму 12952160,83 грн (акт б/н від 28.02.2017р.) за період з 07.03.2017р. по 20.06.2017р. 209142,26 грн,

3) за зобовязаннями березня 2017 року на суму 9167942,93 грн (акт б/н від 31.03.2017р.) за період з 06.04.2017р. по 01.08.2017р. 465827,44 грн.

За розрахунком суду, сума пені за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті наданих у січні-березні 2017 року послуг з розподілу природного газу за договором №431 від 30.12.2016р. (в межах визначених позивачем періодів), становить 799825,04 грн.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №415/01 від 19.10.2017р. відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 95%, розглянувши яке суд зазначає про наступне:

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на те, що Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» є централізованим теплопостачальником у місті Маріуполь Донецької області, на обслуговуванні якого знаходиться основна маса соціальних обєктів міста. Наразі, підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, є збитковим та обмеженим у розпорядженні матеріальними ресурсами, що позбавляє підприємство можливості погашення існуючої заборгованості своєчасно та у повному обсязі. Станом на 01.10.2017р. дебіторська заборгованість споживачів підприємства становить 112257,78 тис. грн.

Крім того, за твердженням відповідача, згідно з постановою від 21.10.2015р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №49094124 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках підприємства у межах суми 67673579,68 грн; постановою від 21.07.2017р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках підприємства у межах суми 30692447,24 грн.

Відповідно до балансів (звітів про фінансовий стан) на 31.12.2014р. непокритий збиток Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» складав 224443 тис. грн., станом на 31.12.2015р. 318060 тис. грн, станом на 31.12.2016р. 522788 тис. грн, станом на 30.06.2017р. 590418 тис. грн, тобто підприємство є збитковим.

За період з 2012-2014рр. було скорочено 313 штатних одиниць, у 2016 році було скорочено 107,5 штатні одиниці. Крім того, у 2014 році на підприємстві введено режим неповного робочого часу та 4-денний робочий тиждень. У 2015 році в неопалювальний сезон підприємство працювало на умовах неповного робочого дня. У 2016-2017 роках починаючи з 11.04.2016р. до 01.06.2017р. підприємство також працювало на умовах неповного робочого дня.

Водночас, як вказує відповідач, станом на 09.10.2017р. у останнього наявна передплата за договором №431 від 30.12.2016р. у сумі 6852,67 грн, тобто підприємство не ухивляється від виконання своїх зобовязань перед оператором ГРМ.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи картку рахунку 631 за період з 01.09.2017р. по 19.10.2017р. ККП «Маріупольтепломережа», довідку №411/01 від 19.10.2017р., лист №33/2/2-539 від 20.01.2016р. заступника начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Щодо надання інформації», лист №33/2117 від 13.06.2014р. начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, постанову ВП №49094124 від 21.10.2015р. про арешт коштів боржника, постанову ВП №49780544 від 22.01.2016р. про арешт коштів боржника, постанову ВП №50937207 від 21.07.2017р. про арешт коштів боржника, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014р., 31.12.2015р., 31.12.2016р., 30.06.2017р., накази №61 від 02.02.2015р., №132 від 23.03.2015р., №169 від 08.04.2015р., №37 від 25.01.2016р., №150 від 06.04.2016р., №310 від 01.07.2016р., №450 від 27.09.2016р. директора Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» ОСОБА_5, довідку №385/01 від 23.06.2016р., рішення №361 від 20.12.2006р. виконавчого комітету Маріупольської міської ради, постанову ВП №46650446 від 25.02.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За висновками суду, в умовах нестабільної економічної ситуації, надання відповідачем послуг, в тому числі, на території проведення антитерористичної операції, арешту коштів та майна замовника, особливого порядку ціноутворення на послуги, які надає відповідач, Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» вживаються максимально можливі дії щодо погашення заборгованості перед позивачем.

Таким чином, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №431 від 30.12.2016р., суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає частковому задоволенню, а отже з Комунального комерційного підприємства Маріупольскої міської ради «Маріупольтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» підлягає стягненню неустойка на 90% менша, а саме 79982,50 грн.

Крім того, судом враховано, що позивачем застосовано до відповідача відповідальність, яка передбачена ст.625 Цивільного кодексу України та спрямована на компенсацію матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 89862,27 грн, а саме:

1) за зобовязаннями січня 2017 року на суму 13297269,13 грн (акт б/н від 31.01.2017р.) за період з 07.02.2017р. по 21.03.2017р. 16395,93 грн,

2) за зобовязаннями лютого 2017 року на суму 12952160,83 грн (акт б/н від 28.02.2017р.) за період з 07.03.2017р. по 20.06.2017р. 22731,95 грн,

3) за зобовязаннями березня 2017 року на суму 9167942,93 грн (акт б/н від 31.03.2017р.) за період з 06.04.2017р. по 01.08.2017р. 50734,39 грн.

Розрахунок процентів річних позивача є арифметично вірним.

Крім того, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 543974,81 грн, а саме:

1) за зобовязаннями січня 2017 року на суму 13297269,13 грн (акт б/н від 31.01.2017р.) за період з 07.02.2017р. по 15.03.2017р. 134105,74 грн,

2) за зобовязаннями лютого 2017 року на суму 12952160,83 грн (акт б/н від 28.02.2017р.) за період з 07.03.2017р. по 15.06.2017р. 187453,42 грн,

3) за зобовязаннями березня 2017 року на суму 9167942,93 грн (акт б/н від 31.03.2017р.) за період з 06.04.2017р. по 15.08.2017р. 222415,65 грн.

За розрахунком відповідача інфляційні за простроченими зобовязаннями Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» складають 170396,55 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Послуги з розподілу природного газу у січні 2017 року на суму 13297269,13 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями січня 2017 року мав бути здійснений не пізніше 06.02.2017р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з березня 2017 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у лютому 2017 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у січні 2017 року 21.03.2017р. (неповний місяць), то інфляційні не підлягають нарахуванню.

Послуги з розподілу природного газу у лютому 2017 року на суму 12952160,83 грн.

Платіж за зобовязаннями лютого 2017 року мав бути здійснений не пізніше 06.03.2017р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2017 року. На кінець квітня 2017 року заборгованість становила 934973,94 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у квітні; на кінець травня 2017 року заборгованість становила 247144,12 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у травні 2017 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за надані у лютому 2017 року послуги з розподілу природного газу 20.06.2017р. (неповний місяць), то відповідно інфляційні у червні 2017 року не підлягають нарахуванню.

Послуги з розподілу природного газу у березні 2017 року на суму 9167942,93 грн.

Платіж за зобовязаннями березня 2017 року мав бути здійснений не пізніше 05.04.2017р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2017 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у квітні-серпні 2017 року. На кінець травня 2017 року заборгованість становила 5516758,20 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у травні 2017 року; на кінець червня 2017 року заборгованість становила 5226540,43 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у червні 2017 року; на кінець липня 2017 року заборгованість становила 3413266,11 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у липні 2017 року; на кінець серпня 2017 року заборгованість становила 3400134,18 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у серпні 2017 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу по оплаті наданих у січні-березні 2017 року послуг з розподілу природного газу за договором №431 від 30.12.2016р., за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 170396,55 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши клопотання Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про зменшення неустойки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені та інфляційної складової боргу підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 79982,50 грн (з урахуванням зменшення на 90%), 170396,55 грн з одночасним задоволення вимог про стягнення процентів річних на заявлену позивачем суму, а саме 89862,27 грн.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами п.4.3 постанови №7 від 21.02.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин, судовий збір в сумі 21927,53 грн, підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у зменшеній частині на відповідача. Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваної позовної заяви позивач сплатив судові витрати у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі (0,47 грн) в порядку норм ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення1461835,44 грн, а саме:

- 827998,36 грн суми пені за період прострочення виконання зобовязання за договором на розподіл природного газу №431 від 30.12.2016р.;

- 89862,27 грн 3% річних від суми заборгованості за договором на розподіл природного газу №431 від 30.12.2016р.;

- 543974,81 грн сума знецінення суми заборгованості Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» за прострочений період виконання зобовязання за договором на розподіл природного газу №431 від 30.12.2016р. з урахуванням індексу інфляції.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 79982,50 грн.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Миколаївська, буд.16, ) 79982,50 грн пені, 89862,27 грн 3% річних, 170396,55 грн інфляційних, 15901,25 грн судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 07.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 13.11.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця