КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 5011-38/11533-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Дикунської С.Я.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників:

від прокуратури Насадчук Ж.Д.

від позивача 1 Власенко І.І.

від позивача 2 не з'явився

від позивача 3 Мордалевич І.І.

від відповідача 1 Земницький Д.П.

від відповідача 2 Вдовиченко Я.О.

від відповідача 3 Клименко М.С.

від третьої особи 1 Друзенко М.П.

від третьої особи 2 Севостьянова В.В.

від третьої особи 3 Жуков М.Н.

від третьої особи 4 Севостьянова В.В.

від третьої особи 5 Мордалевич І.І.

від третьої особи 6 Кравець А.О.

від третьої особи 7 Жуков М.Н.

від третьої особи 8 не з'явився

від третьої особи 9 Друзенко М.П.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України

на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2017

по справі № 5011-38/11533-2012 (суддя Босий В.П.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі:

1. Київської міської ради

2. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

3. Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до 1. Акціонерного товариства відкритого типу "Компанія "Д.І.Б."

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакі Трейдер"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на АДРЕСА_4"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації

2. Управління освіти Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації

3. Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська"

4.Дошкільного навчального закладу № 183

5. Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

6. Міністерства освіти і науки України

7.Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти"

8. Громадської організації "Асоціація керівників дошкільних навчальних закладів м. Києва"

9. Шевченківської районної в м. Києві ради, в особі ліквідаційної комісії

про визнання недійсним рішення та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року заступник прокурора міста Києва в інтересах держави, в особі Київської міської ради, Головного управління комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся з позовом до АТВТ "Компанія Д.І.Б.", ТОВ "Компанія "Лакі Трейд", ТОВ "Дім на АДРЕСА_4" та, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 18.02.2013 (а.с.96-108, т.4), просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу, загальною площею 2158,3 кв.м по АДРЕСА_4, укладений 19.06.2009 між АТВТ "Компанія " Д.І.Б" і ТОВ "Лакі Трейд", а також витребувати від ТОВ "Дім на АДРЕСА_4" у комунальну власність територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради, спірне нерухоме майно, загальною площею 2158 ,3 кв.м по АДРЕСА_4 вартістю (за ціною останнього продажу ) 2 930 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2009 укладений відповідачем 1 та відповідачем 2 з порушенням норм чинного законодавства, оскільки на момент його укладення відповідач 1 не мав достатнього обсягу повноважень для продажу майнового комплексу загальною площею 2 158,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, в зв'язку з чим є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2009 р. недійсним. Крім того, прокурором заявлено вимогу про витребування від відповідача 3 спірного нерухомого майна у комунальну власність.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.06.2013 (головуючий - Привалов А.І., судді - Котков О.В., Удалова О.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 (головуючий - Кропивна Л.В., судді - Пономаренко Є.Ю., Чорна Л.В.), в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2013 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2013 скасовано, а справу №5011-38/11533-2012 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №5011-38/11533-2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що АТВТ "Компанія "Д.І.Б." на законних підставах набуло у власність нерухоме майно загальною площею 2 158,3 кв.м, розташоване по АДРЕСА_4.

Зокрема, місцевий господарський суд, з посиланням на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2005 по справі № 41/427-44/377, постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2007 по справі №2а-157/07 та рішення господарського суду міста Києва від 21.11.2008 по справі №39/169, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення, а також на обставини. встановлені в ході розгляду зазначених справ, встановив правомірність прийняття Старокиївською районною у м. Києві радою рішення №348 від 12.06.2001 та набуття АТВТ "Компанія "Д.І.Б." права власності на майновий комплекс площею 2158,3 кв.м, що розташований по АДРЕСА_4.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Заступник Генерального прокурора України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що волевиявлення Старокиївської районної ради на передачу у власність АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» спірного нерухомого майна в дійсності не існувало, а текст прийнятого райрадою рішення не відповідав змісту того питання, яке вирішувалось зазначеним органом при прийнятті спірного рішення. При цьому прокурор зазначає, що відповідно до рішення Старокиївської районної у м. Києві ради №348 від 12.06.2001 споруду (3 корпуси) передають у власність для її подальшого знесення товариством за власні кошти, з умовою будівництва нового будинку дитячої установи №183. В той же час, АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» відмовилась від виконання зазначених зобов'язань, а майно до комунальної власності не повернула, при цьому не набувши право власності на майно у встановленому законом порядку. Крім того, прокурор зазначив, що рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2005 по справі № 41/427-44/377, постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2007 по справі №2а-157/07 та рішення господарського суду міста Києва від 21.11.2008. по справі №39/169 не мають преюдиційного значення для вирішення даного спору.

Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київською міською радою також подано пояснення, в яких останні підтримали доводи апеляційної скарги. Зокрема, позивач 2 зазначив, що рішення Старокиївської районної у м. Києві радою №348 від 12.06.2001 та розпорядження Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва від 10.09.2001 №782 не можуть вважатись законними підставами виникнення у АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» права власності на спірне майно. При цьому Департамент послався на заборону, передбачену ч. 4 ст. 63 Закону України «Про освіту», в редакції від 23.03.1996№100/96-ВР) та ст. 31 Закону України «Про власність». Крім того, прийняття рішення Старокиївською районною в м. Києві радою №348 від 12.06.2001 про безоплатну передачу у власність є порушенням ч. 7 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Позивач 2 вказує, що наказ Головного управління комунальної власності м. Києва №19-в від 09.01.2003 про оформлення права власності на спірне майно визнано таким, що втратив чинність, а свідоцтво про право власності від 15.01.2003 серії НОМЕР_1 - анульовано. Поряд з цим, Департамент звернув увагу на необхідність дотримання вказівок Вищого господарського суду, викладених в постановах від 16.12.2015 та від 29.03.2017 по даній справі.

Представники третіх осіб та позивача 2, в судових засіданнях підтримували вищезазначені доводи.

Відповідачі у відзивах на апеляційну скаргу зазначають про обґрунтованість та відповідність рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №5011-38/11533-2012 нормам чинного Законодавства. Зокрема, зазначають, що АТВТ "Компанія "Д.І.Б." на законних підставах набуло у власність нерухоме майно загальною площею 2 158,3 кв.м, розташоване по АДРЕСА_4.

Також, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням представник Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" та Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська", з врахуванням останньої редакції відзиву на апеляційну скаргу та клопотання про встановлення обставин від 04.12.2017 (попередні текст просив не розглядати), зазначив про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Так, представник третіх осіб 3 та 7 посилається на те, що суд першої інстанції ігнорував вказівки, що містяться в постановах Вищого господарського суду від 16.12.2015 та від 29.03.2017 по даній справі. Представник зазначає, що оскаржуване рішення не містить мотивів вирішення доводів та аргументів, про що свідчить посилання в рішенні лише на один аркуш справи, в той час як в справі 18 томів. Таким чином, на думку представника мало місце ігнорування доказів, які містяться в матеріалах справи. При цьому, вказує на незаконний склад місцевого господарського суду, а також що текст рішення виготовлено іншою особою, оскільки містить посилання на докази які відсутні в матеріалах справи. Також, у відзиві наведено інші суб'єктивні обставини представника щодо упередженості судді місцевого господарського суду. Щодо обставин справи представник третіх осіб 3 та 7 підтримує позовні вимоги, з посиланням на доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Агрикова О.В., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.08.2017.

18 серпня 2017 року представником відповідача 3 подано відзив на апеляційну скаргу.

28 серпня 2017 року представником відповідача 1 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням від 28.08.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 28.08.2017, в зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В. яка не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі № 5011-38/11533-2012 до свого провадження.

29 серпня 2017 року представником позивача 1 подано відзив на апеляційну скаргу.

29 серпня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" подав відзив на апеляційну скаргу та заяву про відвід судді Пашкіної С.А.

В судовому засіданні 29.08.2017 оголошено перерву до 30.08.2017.

30 серпня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" подав клопотання про витребування платіжного документа.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 заяву Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" про відвід судді Київського апеляційного господарського суду Пашкіній С.А. залишено без задоволення.

30 серпня 2017 року суддею Пашкіною С.А., в зв'язку з необхідністю виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді даної апеляційної скарги, відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заявлено самовідвід у розгляді даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 задоволено заяву судді Пашкіної С.А. про самовідвід у розгляді справи №5011-38/11533-2012.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2017 виправлено описки в ухвалах від 30.08.2017.

Відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядженням від №09-53/3538/17 від 04.09.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи 5011-38/11533-2012, в зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Пашкіної С.А.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 04.09.2017, в зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі № 5011-38/11533-2012 до свого провадження та призначено до розгляду об 11 год. 00 хв. 26.09.2017.

26 вересня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представниками Київської міської ради та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

26 вересня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 розгляд справи відкладено до 23.10.2017.

Розпорядженням від 19.10.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 19.10.2017, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі № 5011-38/11533-2012 до свого провадження.

23 жовтня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" подано клопотання про надання мотивованої оцінки доводів сторони позивача та про доповнення ухвали від 26.08.15 щодо зобов"язання надати сторонам пояснення з додержанням вказівок касаційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 задоволено заяву судді Київського апеляційного господарського суду Буравльова С.І. про самовідвід у розгляді справи №5011-38/11533-2012.

Відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядженням від №09-53/4210/17 від 24.10.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи 5011-38/11533-2012, в зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Буравльова С.І.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 24.10.2017, в зв'язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Буравльова С.І. який не є головуючим суддею, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі № 5011-38/11533-2012 до свого провадження, розгляд апеляційної скарги в новому складі призначено о 10 год. 00 хв. 14.11.2017.

Розпорядженням від 13.11.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з призначенням судді Баранця О.М. суддею Верховного суду.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 13.11.2017, в зв'язку з призначенням судді Баранця О.М. який не є головуючим, суддею Верховного суду, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Калатай Н.Ф., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі № 5011-38/11533-2012 до свого провадження.

14 листопада 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" подано повторне клопотання про встановлення обставин,що мають істотне значення для вирішення спору.

Також, 14.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" подано клопотання про зобов"язання сторін надати письмові пояснення, з урахування вказівок касаційного суду, та про виконання судом вказівок касаційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 розгляд справи відкладено до 05.12.2017.

28 листопада 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Громадської Організації "Квартал Пушкінська - Велика Васильківська" подано інформацію по справі.

04 грудня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" подано відзив по справі.

05 грудня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім на Пушкінській" подано доповнення до відзиву.

05 грудня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

05 грудня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представником Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано пояснення по справі.

В судове засідання 05.12.2017 з'явились представники прокуратури, позивача 1 та 3, відповідачів 1,2 та 3, третіх осіб 1,2,3,4,5,6,7,9

Представники позивача 2 та третьої особи 8 в судове засідання не з'явились.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник позивача 2 та третьої особи 8 повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача 2 та третьої особи 8.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" про відкладення розгляду справи, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, представник Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" зазначає, що 04.12.2017 (за день до засідання) подано відзив, з викладенням мотивів та доказів обсягом на 42 аркуші, в зв'язку з чим учасники спору та члени колегії суддів повинні мати час для вивчення поданих матеріалів. Крім того, представник зазначив, що 05.12.2017 о 12 годині запланована зустріч у Київській міській раді з приводу питань, які мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Так, представник Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" з'явився в судове засідання 05.12.2017 та підтримав заявлене клопотання. Проте, після оголошення про відмову в задоволенні зазначеного клопотання, залишив зал судових засідань.

Колегія суддів звертає, увагу, що законодавством не передбачено обмежень щодо надання керівником юридичної особи повноважень її представника у господарському процесі іншим особам, крім тих, що не мають можливості взяти участь у судовому засіданні.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Поряд з цим, колегія суддів належним чином ознайомилась з доводами представника третіх осіб 3 та 7 викладеними у відзиві до початку судового засідання.

05 грудня 2017 року під час апеляційного перегляду справи, розгляд справи неодноразово зупинявся, в зв'язку з неможливістю проведення технічної фіксації. Таким чином, представники сторін мали можливість ознайомитися з поданими документами та сформулювати свою позицію.

Колегія суддів враховує, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази. Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими, на вимогу суду, матеріалами і документами.

Представники прокуратури, позивачів 1 та 3, третіх осіб 1,2,3,4,5,6,7 та 9 , в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017.

Представник відповідачів 1,2 та 3, в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017.

Представник Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" та Всеукраїнської громадської організації "Асоціація працівників дошкільної освіти" залишив зал судових засідань після відмови в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

13 квітня 1998 року Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва видано розпорядження №194 "Про зміну місцезнаходження дитячого дошкільного закладу №183 та реконструкцію приміщення дитячого дошкільного закладу №739", а розпорядженням №257 від 07.05.1998 "Про внесення змін до розпорядження №194 від 13.04.1998 "Про зміну місцезнаходження дитячого дошкільного закладу № 183 та реконструкцію приміщення дитячого закладу № 739" текст вказаного розпорядження викладено в іншій редакції, відповідно до якої тимчасово, до 01.06.1998 року, переведено дитячий дошкільний заклад № 183 в приміщення дитячого дошкільного закладу №739 з наступним розміщенням дитячого дошкільного закладу №183 в інших придатних приміщеннях.

24 квітня 1998 року між Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва, Відділом освіти Старокиївського району м. Києва та АТВТ "Компанія "Д.І.Б." укладено договір №224, відповідно до умов якого адміністрація та відділ освіти зобов'язалися здійснити заходи по звільненню приміщень та переведенню дитячого дошкільного закладу №183 в приміщення дитячого дошкільного закладу №739, а АТВТ "Компанія "Д.І.Б." - забезпечити виконання обсягів та видів робіт по ремонту дитячого дошкільного закладу № 739 та виконати інші дії в передбаченому договорі порядку.

28 вересня 2000 року між Київською міською державною адміністрацією, Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва та АТВТ "Компанія "Д.І.Б." укладено угоду про надання гарантій по будівництву дитячої установи № 183 по АДРЕСА_4.

12 червня 2001 року рішенням Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів № 348 передано споруду (3 корпуси) по АДРЕСА_4 у власність АТВТ Компанії "Д.І.Б." для її подальшого знесення зазначеним Товариством за власні кошти, з умовою будівництва нового будинку дитячої установи АДРЕСА_4 відповідно до Угоди від 28.09.2000р.

На виконання вказаного рішення Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва прийнято розпорядження від 10.09.2001 № 782, яким відділу освіти доручено здійснити приймання-передачу споруди (3 корпуси) по АДРЕСА_4, у власність АТВТ "Компанії "Д.І.Б." для її подальшого знесення зазначеним товариством за власні кошти, при умові будівництва нового будинку дитячої установи АДРЕСА_4

На підставі зазначеного розпорядження районним відділом освіти передано, а АТВТ Компанією "Д.І.Б." прийнято, згідно з актом приймання-передачі основних засобів від 18.10.2001, нежитлове приміщення дитячої установи № 183 по АДРЕСА_4.

На підставі зазначених рішень та розпорядження Головним управлінням комунальної власності м. Києва видано наказ № 19-В від 15.01.2003 про оформлення права власності на споруди дошкільного навчального закладу № 183, а також видано АТВТ Компанії "Д.І.Б." свідоцтво про право власності на зазначену споруду.

19 червня 2009 року між АТВТ "Компанія "Д.І.Б." (продавець) та ТОВ "Лакі Трейдер" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. за реєстровим №1976 (надалі - Договір).

Таким чином, підставою для визнання за АТВТ "Компанія "Д.І.Б" права власності на спірне майно стало рішення Старокиївської районної ради №348 від 12.06.2001.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про власність" (в редакції чинній станом на 2001 рік) саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України "Про власність" та п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад, права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 та 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування, від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Статтею 26 зазначеного Закону визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження, відповідно до закону, комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого з установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно зі ст. 59 зазначеного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених ним Законом.

Відповідно до розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", комунальна власність є спільною власністю відповідних громад, сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм права, підставою набуття права власності на комунальне майно може бути лише відповідне рішення органу місцевого самоврядування, прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів, дослідивши підстави, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне дослідити волевиявлення ради на відчуження спірного майна.

Як вбачається з копій протоколу та стенограми сесії Старокиївської районної у м. Києві ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001, на даній сесії приймалось рішення про передачу спірного нерухомого майна не у власність, а на баланс товариства АТВТ "Компанія "Д.І.Б.".

Відповідно до копій стенограми, яка є дослівним записом доповідей, промов, виступів на засіданнях колегіальних органів, депутати Старокиївської районної у м. Києві ради обговорювали та голосували саме за передачу з балансу "Районного відділу освіти Старокиївського району на баланс Компанії "Д.І.Б." споруд дитячої дошкільної установи №183 по АДРЕСА_4". Тобто, порядок денний не включав питання предачі у власність, а включав питання предачі на баланс.

Проте, колегія суддів критично оцінює наявну в матеріалах справу копію зазначеної стенограми, з огляду на наступне.

Для встановлення автентичності та достовірності змісту стенограми XVI сесії Старокиївської районної ради ХХІІІ скликання від 12.06.2001, з метою виключення можливості фальсифікації, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 призначено судово-технічну експертизу документів по справі №5011-38/11533-2012.

В подальшому до Київського апеляційного господарського суду повернуто матеріали справи № 5011-38/11533-2012 з повідомленням про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи, в зв'язку з ненаданням оригіналу протоколу та стенограми XVI сесії Старокиївської районної ради ХХІІІ скликання від 12.06.2001.

Колегія суддів звертає увагу, що оригінал зазначеної стенограми станом на дату прийняття даної постанови сторонами не надано.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявна копія стенограми XVI сесії Старокиївської районної ради ХХІІІ скликання від 12.06.2001. Проте, остання не завірена належним чином та не відповідає вимогам п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», а відтак не є належним доказом по справі.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора м. Києва звертався до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2005 по справі № 41/427-44/377, зокрема з посиланням на стенограму XVI сесії Старокиївської районної ради ХХІІІ скликання від 12.06.2001.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2012, частково задоволено заяву заступника прокурора м. Києва та Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 15.01.2013 по справі №К9991/35487/12 касаційну скаргу АТВТ Компанії "Д.І.Б." задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2012 скасовано. В задоволенні заяв заступника прокурора м. Києва та Головного управління освіти і науки виконавчого органу Київради про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2005 р. у даній справі відмовлено.

При цьому, з протоколу сесії Старокиївської районної ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001 pоку вбачається, що на порядок денний сесії Старокиївської районної ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001 pоку було винесено саме питання "Про передачу у власність АТВТ Компанії "Д.І.Б." споруди по АДРЕСА_4".

Поряд з цим, колегія суддів приймає до уваги, що в матеріалах справи наявні два різних порядки денних зазначеної сесії. Так, перший - без назви, а другий під назвою «Порядок денний сесії Старокиївської районної ради XVI сесії XXIII скликання від 12.06.2001.».

Так, в першому порядку зазначено: «питання 5.21 Про передачу у власність споруди по АДРЕСА_4», а в другому порядку - «питання 6.24 Про передачу на баланс АТВТ Компанії Д.І.Б. споруд дошкільної установи АДРЕСА_4».

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Компанії "Д.І.Б." від 03.05.2001 № 43, адресований голові Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва, на підставі якого, винесено на розгляд сесії питання про передачу споруд дошкільного закладу АТВТ "Компанії "Д.І.Б.", згідно з яким останнє просило розглянути на сесії районної ради питання передачі з балансу Управління комунального майна району по остаточній балансовій вартості на баланс Товариства споруди дитячої дошкільної установи №183. Також, в матеріалах справи наявні пояснення посадових осіб про те, що на порядок денний сесії винесено питання щодо передачі на баланс спірного майна Компанії "Д.І.Б."

Зазначений лист та пояснення посадових осіб, колегією суддів оцінюються критично, оскільки рішення Старокиївської районної в м. Києві ради №348 від 12.06.2001р. "Про передачу у власність АТВТ "Компанія "Д.І.Б." споруди по АДРЕСА_4", прийнятого у межах повноважень, що надані відповідній раді частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Мотивуючи необхідність подання даного позову саме органами прокуратури, заступник прокурора міста Києва вказував на незаконність вибуття спірного майна із комунальної власності.

Так, незважаючи на те, що в матеріалах справи наявне рішення ради про передання спірного майна у власність Компанії "Д.І.Б.", та протилежні пояснення посадових осіб щодо прийняття рішення про передачу спірного приміщення на баланс Компанії "Д.І.Б.", прокурором не надано жодних доказів притягнення винних осіб, які вчинили незаконні дії зі спірним майном.

В той же час, питання щодо законності прийняття рішення Старокиївської районної ради №348 від 12.06.2001, а також стосовно будівлі АДРЕСА_4 було предметом спору в судових справах, зокрема №41/427-44/377, №2а-157/07, 39/169.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2005 по справі № 41/427-44/377, залишеним без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.03.2007, відмовлено в задоволенні позовних вимог заступника прокурора міста Києва в інтересах держави, в особі Міністерства освіти і науки України та Головного управління освіти і науки Виконавчого органу Київради щодо визнання недійсним рішення Старокиївської районної у м. Києві ради №348 від 12.06.2001 року; розпорядження №782 від 10.09.2001; угоди від 28.09.2000; додаткових угод № 1 та № 2 до угоди від 28.12.2000; свідоцтва про право власності на майновий комплекс (літери А,Б,В) по АДРЕСА_4 за АТВТ Компанія "Д.І.Б"; зобов'язання АТВТ Компанія "Д.І.Б" передати по акту приймання-передачі в комунальну власність територіальної громади Шевченківського району м. Києва нежитлові приміщення (корпуси А, Б, В) на АДРЕСА_4.

В зазначеній постанові Вищий адміністративний суд України встановив, що угода від 28.09.2000 про надання гарантій за своєю правовою природою може відноситись до угод про співробітництво, метою якої є врегулювання питань, пов'язаних із будівництвом АТВТ „Компанія Д.І.Б." нового будинку дошкільного навчального закладу №183 під час реалізації інвестиційного проекту по будівництву багатофункціонального комплексу по АДРЕСА_4 і не містить підстав, визначених ст.47, 48, 153 ЦК УРСР для визнання її недійсною. Рішення Старокиївської районної у м. Києві ради від 12.06.2001 №348 „Про передачу у власність АТВТ „Компанія Д.І.Б." споруди по АДРЕСА_4" та розпорядження Старокиївської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.09.2001 №782 прийняті в межах прав, повноважень та компетенції зазначених органів.

Щодо рішення Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів № 348 від 12.06.2001 року суди зазначили, що відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки будівля перебувала у комунальній власності територіальної громади Старокиївського району м. Києва, Старокиївська районна у м. Києві рада мала право розпорядження вказаним об'єктом комунальної власності, згідно з частиною 5 статті 60 вказаного Закону.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно до частини 2 Конституції України.

Рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2005 до справі № 41/427-44/377 станом на момент розгляду даної справи набрало законної сили.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2007 по справі №2а-157/07 за адміністративним позовом ОСОБА_15 до Шевченківської районної у м. Києві ради, Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства з утримання житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, Київської міської ради, КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, треті особи - Прокуратура м. Києва, київський міський голова, голова КМДА Л.М. Черновецький, АТВТ "Компанія "Д.І.Б.", ОСОБА_17, ОСОБА_18 про визнання неправомірними дій відповідачів по справі щодо видання актів, рішень, розпоряджень, реєстраційних записів щодо комунального майна громади Шевченківського району м. Києва у вигляді житлових будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 розпорядження та користування інженерними мережами, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30.05.2007 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2009 р., закрито провадження у справі в частині визнання незаконними та скасування договорів купівлі-продажу неіснуючих квартир у будинках АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_5, АДРЕСА_3; в решті позовних вимог відмовлено.

Зазначена, постанова також набрала законної сили.

Також, рішенням господарського суду міста Києва від 21.11.2008 по справі №39/169 за позовом Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації до АТВТ "Компанія "Д.І.Б." та Київської міської державної адміністрації, треті особи - Громадська організація "Комітет захисту прав мешканців кварталу Пушкінська - В. Васильківська", Орган самоорганізації населення "Будинковий комітет "Квартал Пушкінська-Червоноармійська" про розірвання угоди та повернення безпідставно набутого майна, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2009 та постановою Верховного Суду України від 19.05.2009 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили.

При цьому, колегія суддів, при розгляді даного спору, приймає встановлені факти, в ході розгляду зазначених вище справ, з огляду на наступне.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Щодо втрати чинності наказом Головного управління комунальної власності м. Києва №19-в від 09.01.2003 про оформлення права власності на спірне майно та анулювання свідоцтва про право власності від 15.01.2003 серії НОМЕР_1, колегія суддів зазначає наступне.

15 січня 2003 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва видано наказ №19-В, щодо оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна за Відповідачем 1 та видачі свідоцтва про право власності.

15 січня 2003 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва Відповідачу 1 видано свідоцтво про право власності на майновий комплекс площею 2158,30 кв. м., який розташований по АДРЕСА_4.

21 січня 2003 року зазначений майновий комплекс зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».

10 листопада 2005 року Шевченківською районною в м. Києві радою прийнято рішення №603 «Про відміну рішення Старокиївської районної у м. Києві ради депутатів від 12.06.2001 р. № 384 «Про передачу у власність АТВТ Компанії «Д.І.Б.» споруди по АДРЕСА_4».

20 січня 2006 року Головне управління комунальної власності м. Києва, на підставі зазначеного рішення №603, видало наказ №1-В «Про визнання наказу від 15.01.03 №19-В таким, що втратив чинність та анулювання свідоцтва серія МК №010005665 від 15.01.03».

Як вбачається з матеріалів справи АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» звернулось до Господарського суду м. Києва із позовною заявою до Шевченківської районної у м. Києві ради, Головного управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації), треті особи: орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пушкінська 33» про визнання недійсним з моменту винесення і скасування рішення Шевченківської районної в м. Києві ради від 10.1 1.2005 року №603 «Про відміну рішення Старокиївської районної в м. Києві ради депутатів від 12.06.2001 року №348 «Про передачу у власність АТВТ Компанії «Д.І.Б.» споруди по АДРЕСА_4»; визнання недійсним з моменту винесення та скасування наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №1-В «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2009 року по справі №6/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2009 року, позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту винесення і скасовано рішення Шевченківської районної в м. Києві раді від 10.11.2005 року №603 «Про відміну рішення Старокиївської районної в м. Києві ради депутатів від 12.06.2001 р. №348 «Про передачу у власність АТВТ Компанії «Д.І.Б.» споруди по АДРЕСА_4».

Визнано недійсним з моменту винесення та скасовано наказ Головного управління комунальної власності м. Києва №1-в від 20.01.2006 р. «Про визнання наказу від 15.01.2003 р. «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна», таким, що втратив чинність, анулювання свідоцтва серія МК № 010005665 від 15.01.2003 р.».

Вищий Господарський суд України постановою від 21.10.2009 рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2009 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2009 по справі №6/22 скасував в частині: «Визнати недійсним з моменту винесення та скасувати наказ Головного управління комунальної власності м. Києва №1-в від 20.01.2006 «Про визнання наказу від 15.01.2003 №19-в «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна», таким, що втратив чинність, анулювання свідоцтва серія МК №010005665 від 15.01.2003р.»,. В цій частині провадження у господарській справі №6/22 припинив. В частині визнання недійсним з моменту винесення та скасування рішення Шевченківської районної в м. Києві раді від 10.11.2005 року №603 «Про відміну рішення Старокиївської районної в м. Києві ради депутатів від 12.06.2001 р. №348 «Про передачу у власність АТВТ Компанії «Д.І.Б.» споруди по АДРЕСА_4» залишив без змін.

Таким чином, в зв'язку з визнанням недійсним та скасуванням рішення Шевченківської районної в м. Києві раді від 10.11.2005 №603 «Про відміну рішення Старокиївської районної в м. Києві ради депутатів від 12.06.2001 р. №348 «Про передачу у власність АТВТ Компанії «Д.І.Б.» споруди по АДРЕСА_4», наказ №1-В «Про визнання наказу від 15.01.03 №19-В таким, що втратив чинність та анулювання свідоцтва серія МК №010005665 від 15.01.03» є нікчемним, оскільки прийнятий на підставі недійсного рішення №603.

Колегія суддів звертає увагу, що реєстрація речових прав на нерухомість за АТВТ "Компанія "Д.І.Б" була первинною, тому будівлям була присвоєна адреса з доданням індексу "а" до номеру 33.

При цьому, знесення будівель за рахунок та силами забудовника та умови компенсації власнику втраченого майна, у тому числі, шляхом будівництва нової будівлі дошкільної установи для передачі її до комунальної власності спростовують доводи про передачу будівель (літери А, Б, В) по АДРЕСА_4 під знесення забудовнику(АТВТ "Компанія "Д.І.Б") на безоплатній основі.

В той же час, з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено приналежність спірної будівлі до зазначеної адреси, а розбіжності про які зазначає представник третіх осіб 3 та 7, виникли внаслідок виготовлення технічної документації, Бюром технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна м. Києва

Щодо посилань на порушення вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація - це відчуження майна, що перебуває у державній (комунальній власності) на користь юридичних та фізичних осіб, які можуть бути покупцями.

Одним із принципів приватизації, згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про приватизацію державного майна", є продаж об'єктів приватизації виключно за кошти.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 15 вказаного Закону, приватизація майна невеликих державних підприємств (об'єктів малої приватизації) здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Стаття 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначає такі способи приватизації як викуп, продаж на аукціоні, за конкурсом.

Викуп застосовується до об'єктів малої приватизації не проданих на аукціоні, за конкурсом.

Частинами 1 та 3 статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначено, що місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом або шляхом викупу.

Включення об'єктів малої приватизації до вказаних переліків здійснюється відповідно до Держаної та місцевих програм приватизації чи з ініціативи відповідних органів приватизації або покупців.

Статтею 11 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції від 21.12.2000) визначено, що порядок приватизації державного майна передбачає: опублікування списку об'єктів, які підлягають приватизації, у виданнях державних органів приватизації, місцевій пресі; прийняття рішення про приватизацію об'єкта на підставі поданої заяви або виходячи із завдань Державної програми приватизації та створення комісії з приватизації; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об'єкта; проведення аудиторської перевірки фінансової звітності підприємства, що приватизується (за винятком об'єктів малої приватизації); затвердження плану приватизації або плану розміщення акцій відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, та їх реалізацію.

Відповідно до Закону України "Про Державну програму приватизації" (в редакції від 07.12.2000 р.), до об'єктів приватизації Групи Ж відносяться: незалежно від вартості об'єкти охорони здоров'я, освіти, культури, мистецтва та преси, фізичної культури і спорту, телебачення та радіомовлення, видавничої справи, а також об'єкти санаторно-курортних закладів, профілакторії, будинки і табори відпочинку (за винятком об'єктів санаторно-курортних закладів і будинків відпочинку, які перебувають на самостійних балансах), у тому числі об'єкти соціально-побутового призначення, що перебувають на балансі підприємств, у разі їх невключення до складу майна, що передається в комунальну власність або приватизується, крім об'єктів, які не підлягають приватизації відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Згідно з п. 2.1. Положення про порядок приватизації об'єктів групи Ж, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 14 серпня 2000 року № 169,3 органи, уповноважені управляти майном об'єктів групи Ж, подають до державних органів приватизації переліки об'єктів, що підлягають приватизації.

Пунктом 98 Закону України "Про Державну програму приватизації" визначено, що органи, вповноважені управляти майном об'єктів, віднесених до групи Ж, подають до державних органів приватизації переліки об'єктів групи Ж, що підлягають приватизації. Державні органи приватизації за погодженням з відповідними місцевими державними адміністраціями щоквартально затверджують переліки об'єктів, що підлягають приватизації.

У Рішенні Київської міської ради від 23.03.2000 р. № 59/780 "Про затвердження переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають приватизації" (в редакції від 30.01.2001р.) споруда (3 корпуси) по АДРЕСА_4 не була зазначена серед об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають приватизації, а отже дана будівля не могла бути набута АТВТ Компанія "Д.І.Б" в порядку приватизації, як стверджує прокурор м. Києва та позивачі.

Виходячи з положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин сторін законодавства, приватизація не була єдиним можливим, передбаченим законодавством, способом відчуження майна комунальної власності на користь юридичної особи.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року (в редакції від 08.10.1999р.), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Отже, цивільні права і обов'язки могли виникати як з угод, передбачених законом, так і не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; наслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Як зазначалось вище, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна.

Враховуючи встановлені вище обставини, та беручи до уваги зазначені норми, колегія суддів прийшла до висновку, що Старокиївська районна рада мала право приймати рішення про передачу з комунальної власності (відчуження) у власність АТВТ "Компанія "Д.І.Б." споруди по АДРЕСА_4, а відповідач 1, у свою чергу, мав право, в порядку ст. 4 ЦК УРСР, набути у власність дану споруду на підставі адміністративного акту, яким є рішення Старокиївської районної в м. Києві ради № 348 від 12.06.2001.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги доведеність законності рішення Старокиївської районної ради №348 від 12.06.2001, колегія суддів прийшла до висновку, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Старокиївської міської ради за волевиявленням останньої, оскільки волевиявлення органу місцевого самоврядування оформлюється саме у вигляді відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Наявними у справі доказами підтверджується правомірність набуття відповідачем 1 права власності на спірне нерухоме майно, тому останній був не позбавлений права на власний розсуд розпорядитись цим майном, зокрема, відчужити на користь відповідача 2.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу товарів, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 на підставі Договору купівлі-продажу від 19.06.2009 відчужено спірне нерухоме майно на користь ТОВ "Лакі Трейдер".

При цьому, на момент укладення спірного договору відповідач 1 мав статус власника нерухомого майна, яке відчужувалось на користь ТОВ "Лакі Трейдер".

Згідно з п.1 ст. 1 зазначеного Договору купівлі-продажу від 19.06.2009 Продавець продав, а Покупець купив майновий комплекс (літери А,Б,В) загальною площею 2158,30 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Договірна ціна нерухомого майна становить 2 820 000 грн., в тому числі ПДВ - 470 000 грн. (п.4 ст. 1 Договору купівлі-продажу від 19.06.2009).

Як передбачено п.9 ст.1 Договору купівлі-продажу від 19.06.2009 оплата вартості нерухомого майна здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування суми, вказаної в п.4 цього Договору, на розрахунковий рахунок Продавця протягом шести місяців з моменту підписання цього Договору.

24 грудня 2009 року між Акціонерним товариством відкритого типу «Компанія «Д.І.Б.» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакі Трейдер» укладено Додатковий договір до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2009 року, посвідченого Краковецькою А.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19 червня 2009 року за реєстровим №1976, яким сторони погодили викласти п.9 статті 1 Договору купівлі-продажу «Предмет договору» в наступній редакції:

«9. Оплата вартості нерухомого майна здійснюється Покупцем не пізніше 31 грудня 2010 року у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем суми, вказаної в п.4 цього Договору на розрахунковий рахунок Продавця або в інших формах, які не суперечать вимогам чинного законодавства України, зокрема шляхом видачі (передачі) векселя (векселів)».

28 вересня 2009 року ТОВ «Лакі Трейдер» платіжними дорученнями №84 від 20.09.2009 року та №85 від 28.09.2009 року перерахувало на рахунок АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» 1 000 000,00 грн. та 56 000,00 грн. відповідно, з призначенням платежу: «часткова оплата за нерухоме майно, майновий комплекс (літ. А,Б,В), який знаход.: АДРЕСА_4 згідно дог. від 19.06.09.».

26 січня 2010 року та 16 грудня 2010 року ТОВ «Лакі Трейдер» платіжними дорученнями №6 від 26.01.2010 року та №144 від 16.12.2010 року перерахувало на рахунок АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» 67 000,00 грн. та 1 697 000,00 грн. відповідно.

Таким чином, загальна сума, перерахована ТОВ «Лакі Трейдер» на розрахунковий рахунок АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» складає 2 820 000,00 грн. При цьому, дана сума перерахована у погоджені сторонами строки, а саме до 31 грудня 2010 року. Зобов'язання виконані належним чином.

15 липня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лакі Трейдер» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дім на Пушкінській» укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2010, посвідчений Петровою С.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 липня 2010 року за реєстровим №1994.

Відповідно до п.1.1 статті 1 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2010 Продавець продає і зобов'язується передати Покупцю, а Покупець купує та зобов'язується прийняти та оплатити об'єкт нерухомого майна: майновий комплекс (літери А,Б,В) загальною площею 2158,30 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4.

Договірна ціна нерухомого майна становить 2 441 666, 67 грн., крім того ПДВ 20% у сумі 488 333,33 грн., що разом складає 2 930 000,00 грн. (п.2.2. ст.2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2010).

Згідно з п.2.3. ст.2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2010 розрахунок за цим Договором буде здійснено після підписання та нотаріального посвідчення цього Договору, шляхом перерахування Покупцем Ціни продажу на розрахунковий рахунок Продавця №2001 в ПАТ «БАНК КІПРУ» м. Київ, МФО 320940, або в інших формах, які не суперечать вимогам чинного законодавства України, зокрема шляхом видачі (передачі) векселя (векселів) протягом шести місяців, але не пізніше 15 січня 2011 року.

Відповідно до банківської виписки ПАТ «БАНК КІПРУ» у м. Києві за 17.12.2010, ТОВ «Дім на АДРЕСА_4» платіжним дорученням №210 перерахувало на рахунок ТОВ «Лакі Трейдер» 2 930 000,00 грн, з призначенням платежу: «оплата зг. дог. купівлі- продажу нерух. майна від 15.07.10р. за об'єкт нерух. майна у АДРЕСА_4, без ПДВ».

В подальшому, на підставі листа ТОВ «Дім на АДРЕСА_4» №27 від 17.12.2010 року, призначення платежу» було змінено на: «оплата зг. дог. купівлі-продажу нерух. майна від 15.07.10р. за об'єкт нерух. майна у АДРЕСА_4, з ПДВ 488 333,33».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними") отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

При цьому, посилання представника третіх осіб 3 та 7 на відмову АТВТ «Компанія «Д.І.Б.» від виконання зобов'язань щодо будівництва нового будинку дитячої установи №183, відсутності погодження проекту будівництва готельно-офісного комплексу, необхідність дослідження Угоди про надання гарантій по будівництву дитячої установи АДРЕСА_4 знаходження дитсадка в державному реєстрі, як неліквідованого комунального майна, невиплати відповідачем 1 до бюджету коштів за відчужене майно, а також відсутність компенсації за одержане майно, колегією суддів визнано необґрунтованими, оскільки зазначені обставини можуть буди підставою для притягнення до відповідальності передбаченої чинним Законодавством або договором. Проте, не можуть бути підставою для визнання недійсним договору, в розумінні ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги предмет та підстави позову (відсутність волевиявлення ради на його відчуження, яке могло бути здійснено лише в порядку приватизації), а також, що більшість доводів викладених у відзиві представника третіх осіб 3 та 7 зводяться до переоцінки фактів встановлених при розгляді справ №41/427-44/377, №2а-157/07, №39/169 та №6/22.

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

В той же час, колегія суддів звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що на момент укладення спірного договору відповідач 1 був законним власником нерухомого майна, а також, що рішення Старокиївської районної ради №348 від 12.06.2001, станом час розгляду даної справи є законним та не скасовано, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає за доцільне досліджувати питання пропуску позовної давності для звернення до суду із даним позовом, оскільки встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на недоведеність існування порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу позивачів, за захистом якого прокурор звернувся до суду

Щодо вказівок, що містяться в постановах Вищого господарського суду від 16.12.2015 та від 29.03.2017 по даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справ, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 по даній справі, Вищий господарський суд в постанові від 16.12.2015 зазначив, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 не містить мотивів вирішення доводів та аргументів представників сторін щодо суті спору, в тому числі й щодо застосування норм матеріального права. При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, здійснити апеляційний розгляд справи відповідно до вимог ст. 101 ГПК та прийняти постанову, яка за своїм змістом відповідає вимогам ст. 105 ГПК України. Для чого, зокрема, окрім викладення обставин справи, зазначити норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з'ясувати наявність передбачених ст. 215 ЦК України підстав недійсності оспорюваного правочину, та, відповідно, можливість витребування на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України від останнього набувача майна, що було предметом договору купівлі-продажу, а також перевірити та дати оцінку доводам позивачів, 3-іх осіб щодо порушення норм процесуального права, зокрема, застосування правил преюдиційності судових рішень, невідповідності визначення складу колегії суду першої інстанції вимогам ст. 21 ГПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. в редакції, що діяла на час постановлення рішення суду першої інстанції.

Так, повторно переглядаючи рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2013 Київський апеляційний господарський суд постановою від 22.12.2016 залишив зазначене рішення без змін.

Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 Вищий господарський суд України в постанові від 29.03.2017 зазначив про порушення процесуального права, а саме невідповідність порядку формування колегії суддів, при цьому справу №5011-38/11533-2012 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/1315 від 05.04.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017 справу №5011-38/11533-2012 передано на розгляд судді Босому В.П.

Таким чином, при новому розгляді справи №5011-38/11533-2012 склад місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного Законодавства.

Доводи представника третіх осіб 3 та 7 щодо незаконного складу місцевого господарського суду при новому розгляді справи, з посиланням на протоколи передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.05.2017, 24.05.2017 по справі №5011-38/11533-2012, колегією суддів визнано безпідставним, оскільки зазначені протоколи стосуються клопотання представника третіх осіб 3 та 7 про продовження строку пред'явлення ухвали суду до виконання щодо вжиття заходів забезпечення позову та заяви про роз'яснення ухвали суду. Тобто, зазначені клопотання та заяви передано на розгляд раніше визначеному (протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017) судді Босому В.П., про що і складено відповідно протоколи від 17.05.2017 та від 24.05.2017.

Інші твердження апелянта щодо неупередженості судді Босого В.П. при розгляді даної справи, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки носять суб'єктивний характер та не підтвердженні належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 34 ГПК України.

При цьому колегія суддів не вбачає за доцільне досліджувати порушення норм процесуального права при ухваленні рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2013, оскільки зазначене рішення скасовано.

Твердження представника третіх осіб 3 та 7 щодо зазначення в рішенні суду господарського суду міста Києва від 19.06.2017 обставин, які не підтверджені матеріалами справи, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а також фактами встановленими при розгляді справ №41/427-44/377, №2а-157/07, №39/169 та №6/22. Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, представника третіх осіб 3 та 7, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено зазначати в рішенні чи постанові суду аркуш справи з посланням на той чи інший доказ.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Заступника Генерального прокурора України та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №5011-38/11533-2012.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Заступника Генерального прокурора України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №5011-38/11533-2012 без змін.

2.Матеріали справи №5011-38/11533-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.Я. Дикунська

Н.Ф. Калатай