ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" грудня 2017 р.Справа № 916/1273/14

Розглядається скарга Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" (вх. № 2-5356/17 від 10.10.2017 року), в порядку ст. 121-2 ГПК України, на бездіяльність Відділу ДВС Южненського міського управління юстиції в Одеській області, по справі № 916/1273/14:

За позовом: Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава";

До відповідачів: 1.Фізичної особи-підприємця Федоренко Дмитра Олеговича

2. Фізичної особи-підприємця Федоренко Наталії Петрівни

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Южненська міська рада Одеської області;

2. Обслуговуючий кооператив "Южненський міський ринок"

про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою

Суддя Демешин О. А.

В судове засідання з'явились представники сторін:

Від позивача: Кудрявцева О.В. - директор, Батуріна Г.О. - довіреність

Від відповідача 1: не з`явився

Від відповідача 2: не з`явився

Від третьої особи 1): не з`явився

Від третьої особи 2): не з`явився

Від ДВС: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.03.2015р. по справі №916/1273/14 було задоволено повністю позов Виробничо-комерційної приватної фірми „Вячеслава", о саме: зобов'язано Фізичну особу-підприємця Федоренко Дмитра Олеговича усунути перешкоди у користуванні належною Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" земельною ділянкою, що розташована за адресою: вул. Хіміків, 27 в м. Южне Одеської області, шляхом демонтажу лотку № 3 за його власний рахунок.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 року та Постановою Вищого господарського суду Одеської області 18.11.2015 року, позов задоволено повністю.

На виконання вказаного Рішення господарським судом Одеської області було видано наказ від 03.06.2015р. щодо зобов'язання Фізичної особи-підприємця Федоренко Наталії Петрівни усунути перешкоди в користуванні належної позивачу земельною ділянкою, що розташована за адресою: вул. Хіміків, 27 в м. Южне Одеської області, шляхом негайного демонтажу лотку №2 за його власний рахунок.

10.10.2017 року суд отримав скаргу Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" (вх. № 2-5356/17), в порядку ст. 121-2 ГПК України, на дії Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, по справі № 916/1273/14, якою скаржник просить скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження № 47886397.

В обґрунтування скарги Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" посилається на безпідставність винесення Постанови від 26.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження.

Відділом ДВС Южненського міського управління юстиції в Одеській області надані заперечення на скаргу.

Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами при розгляді скарги та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Як було зазначено, на виконання вказаного рішення господарським судом Одеської області було видано наказ від 03.06.2015р. щодо зобов'язання Фізичну особу-підприємця Федоренко Дмитра Олеговича усунути перешкоди у користуванні належною Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" земельною ділянкою, що розташована за адресою: вул. Хіміків, 27 в м. Южне Одеської області, шляхом демонтажу лотку № 3 за його власний рахунок.

Постановою заступника начальника Відділу ДВС від 30.06.2016р. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області №916/1273/14 від 03.06.2015р. було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України „Про виконавче провадження", а зазначений вище наказ - повернуто до господарського суду Одеської області.

09.03.2017 року Постановою Одеського апеляційного Господарського суду було скасовано Постанову ВДВС від 30.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Копії відповідних Постанов з відбитками печатки Одеського апеляційного господарського суду Відділ ДВС отримав безпосередньо від суду, про що міститься відмітка в судовій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ „Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Постановою від 09.08.2017р. Южненський міський відділ ДВС відновив виконавче провадження, а постановою від 26.09.2017р. виконавче провадження було знов закінчено на підставі п.13 ч. 1 ст. 30,ст. 40 ЗУ „Про виконавче провадження", у зв`язку з неповерненням Южненському міському відділу ДВС оригіналу наказу Господарського суду Одеської області по цій справі після поновлення виконачогопровадження.

Між тим, як зазначає скаржник, ВКПФ «Вячеслава» не отримувала Постанови про відновлення виконавчого провадження від 09.08.2017р. та навпаки звернулась до суду із скаргою на бездіяльність виконавця, що полягала у не відновленні виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ „Про виконавче провадження" у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що дійсно у вищевказаний місячний строк наказ Господарського суду Одеської області від 03.06.2015р. не був пред`явлений до виконання Южненському міському відділу ДВС, оскільки знаходився в матеріалах справи, а стягувачу не було відомо про відновлення виконавчого провадження і про необхідність повторного направлення наказу до виконавчої служби. Цей наказ, також, не був направлений державному виконавцю і за ініціативою суду.

В даному випадку мало місце тривале невиконання рішення суду, яка набрало законної сили ще 03.06.2015 році.

В такому випадку суд вважає за необхідне звернутиь до практики Європейського суду з прав люди.

Ратифікувавши Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, Україна визнала її частиною національного законодавства.

Статтею 6 § 1 Конвенції передбачається, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Як відзначив Європейський суд з прав людини, з огляду на "визначне місце", яке посідає право на справедливий судовий розгляд у демократичних суспільствах, його обмежене тлумачення не відповідатиме об'єктові та цілям статті 6. Щодо сфери дії статті, то вона не обмежується лише судовими слуханнями, адже відповідно до Конвенції, весь процес взагалі повинен відповідати критеріям справедливості.

Стаття 6 розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії" , 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.)

Так, Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов'язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов'язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка).

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань. […].

Також слід зазначити, що у справі „Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини запзначив, що ризик будь-якиї помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов'язковості виконання судових рішень.

Відповідно ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження" Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України „Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що пріоритетом в даному випадку має бути обов`язок здійнення виконання судового рішення і ненаправлення у місячний термін після поновлення виконавчого провадження до виконавчої служби наказу Господарського суду Одеської області за відстуності вини у цьому стягувача (ВКПФ „Вячеслава") - не є підставою для ухилення боржника від виконання наказу та припинення виконання судового рішення, оскільки це призводить до знецінення та бездіяльності концепції «захисту прав судом», складовою частиною якої є саме виконання рішення суду.

За таких обставин суд вважає можливим задоволення скарги ВКПФ „Вячеслава".

Керуючись ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" (вх. № 2-5356/17 від 10.10.2017 року), в порядку ст. 121-2 ГПК України - задовольнити

2. Постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.09.2017 року ВП №47886397 Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - скасувати.

Суддя О.А. Демешин