РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/21034/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотрейдінвест»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2) Національний банк України

3) Міністерство фінансів України

про розірвання договору поруки № 4А13453И/П від 16.11.2016

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 Кузьменко Ю.С., довіреність № 18-0009/60158 від 19.07.2016

від третьої особи-3 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» розірвання з 21.11.2016 договору поруки № 4А13453И/П від 16.11.2016 у відповідності до ст. 652 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.11.2016 між ТОВ «Айлант Сервіс» та ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» укладений договір поруки № 4А13453И/П, за яким позивач поручився перед відповідачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотрейдінвест» зобов'язань за кредитними договорами № 4А13453И від 25.07.2013, № 4А13632И від 08.10.2013, № 4А14192И від 17.02.2014, № 4А14405И від 24.12.2014. Позивач 16.11.2016 згідно платіжних доручень №№ 11, 12. 13 від 17.11.2016 виконав зобов'язання ТОВ «Автотрейдінвест» за кредитними договорами № 4А13453И від 25.07.2013, № 4А13632И від 08.10.2013, № 4А14192И від 17.02.2014 та сплатив відповідачу суму боргу. За умовами договору поруки відповідач у зв'язку з виконанням поручителем обов'язку боржника повинен був протягом 5 (п'яти) робочих днів передати позивачу (поручителю) належним чином засвідчені документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором. Проте відповідач свої зобов'язання за договором поруки досі не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21034/17; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотрейдінвест»; залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національний банк України та Міністерство фінансів України; призначено справу до розгляду на 12.12.11.2017.

07.12.2017 третьою особою-2 до відділу діловодства суду подано клопотання про надання для ознайомлення матеріалів справи № 910/21034/17. Представник третьої особи-2 08.12.2017 ознайомився з матеріалами справи № 910/21034/17, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою останнього.

Позивач в судове засідання 12.12.2017 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 28.11.2017 було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 363 на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 79000, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, корп. 10, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 29.11.2017 є місцезнаходженням позивача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Відповідач в судове засідання 12.12.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 28.11.2017 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 226 на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 29.11.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Згідно інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» ухвалу від 28.11.2017 (номер відправлення 226) вручено відповідачу 04.12.2017.

Треті особи 1 та 3 в судове засідання 12.12.2017 не з'явились, письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог не подали.

Третя особа-2 у поданих в судовому засіданні 12.12.2017 поясненнях зазначає, що за умовами п. 14 договору поруки дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін. Зазначає, що з позовної заяви не вбачається в чому саме полягає істотне порушення ПАТ КБ «Приватбанк» своїх зобов'язань за договором поруки, що могло б бути підставою для розірвання договору з підстав ст. 651 Цивільного кодексу України; не визначено наявності одночасно чотирьох умов, з якими положення ст. 652 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання правочину судом.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників позивача і відповідача.

В судовому засіданні 07.12.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» (далі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, кредитор) укладено договір поруки № 4А13453И/П (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 25.07.2013 № 4А13453И (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1;

- кредитним договором від 08.10.2013 № 4А13632И (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-2.

- кредитним договором від 17.02.2014 № 4А14192И (далі - кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-3;

- кредитним договором від 24.12.2014 № 4А14405И (далі - кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-4.

Спір виник внаслідок того, що позивач як поручитель виконав обов'язок боржника за кредитними договорами -1, -2, -3, а саме погасив борг в загальному розмірі 191.830.122,23 грн., проте відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором поруки засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами позивачу не передав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно платіжного доручення № 11 від 17.11.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в розмірі 41631968,78 грн. В рядку «призначення платежу» зазначено: виконання зобов'язань по кредитному договору № 4А13453И від 25.07.2013 згідно договору поруки № 4А13453И/П від 18.11.2016.

Згідно платіжного доручення № 12 від 17.11.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в розмірі 16789642,42 грн. В рядку «призначення платежу» зазначено: виконання зобов'язань по кредитному договору № 4А13632И від 08.10.2013 згідно договору поруки № 4А13453И/П від 18.11.2016.

Згідно платіжного доручення № 13 від 17.11.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в розмірі 16789642,42 грн. В рядку «призначення платежу» зазначено: виконання зобов'язань по кредитному договору № 4А14192И від 17.02.2014 згідно договору поруки № 4А13453И/П від 18.11.2016.

Відповідно до п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Слід зазначити, що позивачем не подано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідно до абзацу 1 п. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Згідно п. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З урахуванням положень даної норми можливість внесення змін до кредитного договору пов'язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

При цьому, оцінка зміни обставин як істотне повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим п. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем не було належним чином доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору поруки, не доведено того факту, що внаслідок настання цих обставин позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 13.12.2017.

СуддяВ.В. Сівакова