ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017р. Справа № 914/2124/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ, м. Новий Розділ, Львівська область

про стягнення 265 657, 52 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник (довіреність № 14-167 від 11.06.2014р.);

від відповідача: ОСОБА_3- представник (довіреність № 8613 від 30.12.16р.)

Представнику позивача та відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія-Новояворівськ, м. Новояворівськ, Львівська область, про стягнення 265 657, 52 грн.

Ухвалою від 18.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 06.11.2017р., з 06.11.2017 року відкладено на 04.12.2017 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві та просить позов задоволити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги позивача заперечує з підстав наведених у відзиві та просить суд відмовити в задоволенні позову.

06.11.17р. за вх. № 37420/17 в канцелярію Господарського суду відповідачем подано відзив.

06.11.17р. за вх. № 37421/17 в канцелярію Господарського суду відповідачем подано заяву з додатками для долучення до матеріалів справи документів.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення 265 657,52 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі продавець, позивач по справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю науковим-виробничим підприємстовм «Енергія-Новояворівськ» (покупець, відповідач по справі) був укладений договір №13/2840-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу (надалі Договір), за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 20134 року газ за обсягом до 80 475 тис. куб. м.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором на загальну суму 98 404 081,69 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, що підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідно до п.6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, вимоги п.6.1 Договору.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 10916,54 грн., згідно розрахунку.

Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 254 740,98 грн, згідно розрахунку.

Загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню, становить 265 657,52 грн.

Відповідач проти позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вказав на те, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, згідно ч. 3 ст. 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, у звязку з тим, що Закон набрав чинності, відповідач вважає, що ця обставина тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством ДТЕК Західенерго (покупець, відповідач по справі) буввідповідачем укладений договір №13/2840-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природній газ, на умовах цього договору.

Приймання передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3 договору). Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору). Пунктом 5.1 сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної сплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором на загальну суму 98 404 081,69 грн., що підтверджується трьохсторонніми актами приймання передачі природного газу, що підписані та скріплені печатками обох сторін.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався у повному обсязі ще 31.12.2014 року, що й не заперечується позивачем.

30 листопада 2016 р. набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за №1730-VIII.

Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).

Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем, погашена останнім в повному обсязі, тобто до набрання чинності Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом у позивача були відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобовязань за договором, оскільки, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016 року.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом, що розглядається, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, предмет спору був відсутній, право позивача не було порушено, а відтак, не підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону процедура врегулювання заборгованості заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 1 ст. 3 Закону визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 1.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відтак, підприємства та організації, зокрема, теплопостачальні та теплогенеруючі, включаються до реєстру з метою участі у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ (ст. 1 Закону), тобто основного зобовязання, і до нього не відносяться пеня та передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інші нарахуванння у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань, оскільки вони не є основним зобовязанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

В матеріалах справи міститься лист Мінрегіону від 12.07.2017р. №8/10-1271-17, що адресований відповідачу, та в якому зазначено що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України розглянуло заяву ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» від 19.06.2017р. №19/06/17-01 та повідомляє, що ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Так, відповідно до Наказу Мінрегіону від 12.07.2017р. №173, ТзОВ «Енергія-Новий Розділ було внесено до Реєстру, що підтверджує його участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, у відповідності до положень ст. 7 Закону, враховуючи те, що сума основного боргу була погашена відповідачем до набрання чинності Законом (до 30.11.2016р.), то, відповідно, нараховані позивачем інфляційні втрати, 3% річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (з 30.11.2016р.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні предявленого позову в повному обсязі.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про стягнення 265 657,52 грн. не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2017 р.

Суддя Горецька З. В.