донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.11.2017 справа №908/2726/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя та Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від02 жовтня 2017 р. (повний текст складено та підписано 09.10.2017р.)
у справі№ 908/2726/16 (суддя Горохов І.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя
доКонцерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя
простягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2016 року, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2017 року, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя до Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя про стягнення суми пені у розмірі 3 124 738,98 грн., інфляційних втрат у розмірі 933 335,50 грн. та 3% річних у розмірі 246 195,34 грн. задоволені частково: з відповідача стягнуто на користь позивача 3% річних у розмірі 50 884,79 грн., інфляційних втрат у розмірі 145 596,28 грн., зменшено розмір пені до 361 356,12 грн. та витрати по сплаті судового збору. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго задоволено: постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2017 та рішення господарського суду Запорізької області від 07.12.2016 скасовано. Справу № 908/2726/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Скасовуючи перелічені судові акти, Вищий господарський суд України зазначив, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки спільному протокольному рішенню про організацію взаєморозрахунків; не встановили, за якими договорами, за якими рахунками та за який період була погашена заборгованість у розмірі 29 317 613,93 грн., а також, чи включили сторони у спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків заборгованість за іншими договорами. Вищий господарський суд України наголосив, що при новому розгляді даної справи суди попередніх інстанцій повинні врахувати висновок спеціаліста від 09.03.2017 №3/17, який міститься в матеріалах справи, а також зясувати обставини, повязані з правильністю або неправильністю здійснення позивачем розрахунків та надати оцінку доказам, на яких ці розрахунки ґрунтуються.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.10.2017р. у справі №908/2726/16 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя до Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя про стягнення пені у розмірі 2 562 965,17грн., 3% річних у розмірі 207 174,65грн., та інфляційних втрат у розмірі 292 700,65грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 007-33/12932 від 16.08.2017р.) задоволені частково: з відповідача на користь позивача стягнуто суму пені у розмірі 1 272 844,56 грн. (з урахуванням зменшення на 50%), 3% річних у розмірі 206 151,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 292 700,65 грн. та витрати по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на думку позивача нарахування пені та 3% річних за період 26.04.2016р. по 29.04.2016р. в межах суми 4159893,78грн. є правомірним у звязку з тим, що зазначена сума не була предметом спільного протокольного рішення, а тому строки та порядок нарахування сторонами не змінювався. Також, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50%.

Одночасно, Концерном Міські теплові мережі, м. Запоріжжя також подана апеляційна скарга, відповідно до якої останній просив суд частково скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у розмірі 36155,29грн., пені у розмірі 49499,03грн., інфляційних втрат у розмірі 201 396,43грн., оскільки на думку скаржника, уклавши спільне протокольне рішення сторони змінили строки та порядок розрахунків за основним зобовязанням. Також апелянт не погоджуючись з позицією суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені, просив суд апеляційної інстанції врахувати всі обставини справи, зменшивши розмір пені на 95 %.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надіслали клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представників у судове засідання. Проте, клопотання сторін про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення, оскільки в силу статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники та інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Отже, в разі зайнятості одного з представників підприємства, сторони не позбавлені можливості направити у судове засідання іншу особу, наділивши її відповідними повноваженнями.

При цьому, з поданої апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя вбачається, що найменування Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя змінено на Публічне акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя. У якості доказу зазначеного, позивачем надано копію виписки з ЄДРПОУ від 02.02.2017р. та копію статуту Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя (а.с. 117-122, 123 т. 5).

Таким чином, належне найменування позивача - Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя про стягнення суми пені у розмірі 2 562 965,17 грн., 3 % річних у розмірі 207 174,65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 292 700,65 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог №007-33/12932 від 16.08.2017р.)

Позовні вимоги до Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 44 від 01.10.2004р. в частині проведення оплати у встановлені строки за поставлену електричну енергію.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній протягом вересня 2015р. червня 2016р. поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 55 625 461,62грн., що підтверджує долученими до матеріалів справи копіями рахунків за спожиту електроенергію. При цьому, вартість поставленої електричної енергії відповідач сплатив з порушенням строків, встановлених договором, у звязку з чим позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання відповідачем зобовязань за спірним договором. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені 50 %.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає зміні в частині визначення розміру інфляційних втрат за наступних підстав.

Так, 01.10.2004 між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 44 (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався постачати електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачувати позивачу її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами (Розділ 1).

Згідно розділу 2 Договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок та технічними умовами.

За змістом п. 2.2.3 Договору, відповідач зобовязався оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 4 "Порядок розрахунків" та № 5 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 Додатку № 4 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 01.11.2006), за підсумками розрахункового періоду позивач виписує відповідачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого відповідачем "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" з урахуванням сум платежів, що надійшли від відповідача.

Згідно п. 7 Додатку №4 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 01.11.2006), відповідач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому позивачем.

Датою отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення вважається:

при направленні рекомендованим листом дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів);

у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому представнику відповідача під розпис в журналі, дата зазначена в журналі;

при направленні нарочним дата вручення відповідачу.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії № 44 від 01.10.2004 відповідачу виставлено та направлено на оплату рахунки за електроенергію спожиту за період з вересня 2015 по червень 2016, а саме: від 05.10.2015 № 44/9а на загальну суму 1 393 855,40 грн., плата за електроенергію спожиту у вересні 2015 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 05.01.2016 № 44/12а на загальну суму -13 176 057,90 грн., плата за електроенергію спожиту у грудні 2015 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 03.02.2016 № 44/1а на загальну суму 11 586 897,66 грн., плата за електроенергію спожиту у січні 2016 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 03.03.2016 № 44/2а на загальну суму 12 133 665,24 грн., плата за електроенергію спожиту у лютому 2016 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 05.04.2016 № 44/3а на загальну суму 12 266 253,64 грн., плата за електроенергію спожиту у березні 2016 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 06.05.2016 № 44/4а на загальну суму 2 113 331,09 грн., плата за електроенергію спожиту у квітні 2016 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 06.06.2016 № 44/5а на загальну суму 814 409,42 грн., плата за електроенергію спожиту у травні 2016 року за договором від 01.10.2004 № 44; від 05.07.2016 № 44/6а на загальну суму 2 140 991,27 грн., плата за електроенергію спожиту у червні 2016 року за договором від 01.10.2004 № 44, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.49-56 т.1). Отримання наведених рахунків відповідачем не заперечується.

Відповідно до листів № 1233/21 від 26.02.2016, № 007-40/3531 від 04.03.2016 до 18.03.2016 позивачем погоджені строки сплати рахунків за спожиту електричну енергію у грудні 2015, січні та лютому 2016 та, у зв'язку з несплатою рахунків повторно погоджено перенесення строку їх сплати до 04.04.2016, про що свідчать листи від 21.03.2016 № 1653/1/20, 01.04.2016 № 007-40/5162). Враховуючи, що відповідач здійснив оплату залишку заборгованості - за грудень 2015 до 05.04.2016 (21.03.2016 в розмірі 5 493 000,00 грн., 22.03.2016 в розмірі 2 233 811,44 грн.), нарахування на заборгованість грудня 2015 за рахунком № 44/12а від 05.01.2016р. позивачем не здійснювалось.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, згідно п. 7 Додатку №4 до Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 01.11.2006), відповідач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому позивачем.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що 26.04.2016 між сторонами у справі укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20-33, за змістом якого відповідач в спільних розрахунках за рахунок коштів загального фонду державного бюджету перераховує позивачу кошти за спожиту електричну енергію в сумі 29 317 613,93 грн., в т.ч. ПДВ 4 886 268,99 грн. з записом у графі "призначення платежу": "Електроенергія за січень-лютий 2016 року "п" 0,00 грн. "Постанова КМУ від 11.01.2005 № 20" (п.п. 4.8-4.11).

Згідно п. 5 Спільного протокольного рішення, усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Зазначене спільне протокольне рішення підписане представниками всіх учасників взаєморозрахунків та скріплені їх печатками.

Як свідчать матеріали справи, державою здійснено фінансування погашення заборгованості відповідача перед позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №1893 від 27.04.2016, яке свідчить про перерахування відповідачем на користь позивача платежу на загальну суму 29 317 613,93 грн.

В свою чергу, відповідач, отримавши грошові кошти 28.04.2016, що підтверджується банківською випискою (належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи), перерахував зазначені кошти позивачу на наступний день 29.04.2016, тобто в межах строку, встановленого спільним протокольним рішенням.

При цьому, загальна сума узгоджених розрахунків за спільним протокольним рішенням, крім заборгованості за договором № 44 від 01.10.2004р. (спірний договір), включає також заборгованість за іншими договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, а саме: № 8119 від 01.12.2004 та 487 від 01.12.2009, що підтверджується листом № 2466/21-8 від 28.04.2016 із зазначенням конкретних сум для зарахування по кожному з договорів.

Так, у наведеному листі зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (зі змінами) сплата вартості спожитої електроенергії проводиться взаєморозрахунком вартості спожитої електроенергії та бюджетної субвенції на покриття збитків від надання пільг та субсидій між Споживачем та Постачальником:

- січня 2016 року на суму 16 744 167,58 грн.: по договору № 44 від 01.10.2004 на суму 11 586 897,66 грн.; по договору № 8119 від 01.12.2004 на суму 4 863 499,22 грн.; по договору № 487 від 01.12.2009 на суму 293 770,70 грн.

- лютого 2016 року на суму 12 573 446,35 грн.: по договору № 44 від 01.10.2004 на суму 7 973 771,46 грн.; по договору № 8119 від 01.12.2004 на суму 4 336 775,42 грн.; по договору № 487 від 01.12.2009 на суму 262 899,47 грн.

На момент укладання спільного протокольного рішення заборгованість відповідача за спожиту у лютому 2016 електроенергію складала 12 133 665,24 грн. Сума, яка включена до загального обсягу узгоджених розрахунків за спільним протокольним рішенням за спожиту у лютому 2016 електроенергію складала 7 973 771,46 грн., що на 4 159 893,78 грн. менше заборгованості за цей період (згідно рахунку № 44/2а від 03.03.2016 сума складає 12 133 665,24 грн.).

Таким чином, сума, на яку не розповсюджується спільне протокольне рішення складає 4 159 893,78 грн. (12 133 665,24 грн. - 7 973 771,46 грн.). Тобто, з 26.04.2016 з моменту підписання спільного протокольного рішення, може вважатися простроченою тільки сума у розмірі 4 159 893,78 грн. за спожиту відповідачем у лютому 2016 електричну енергію (рахунок № 44/2а від 03.03.2016), яка сплачена відповідачем платіжними дорученнями № 10357 від 22.07.2016 на суму 500 000,00 грн. та № 10438 від 26.07.2016 на суму 3 659 893,78 грн. із посиланням на призначення платежу: Плата за ел. енергію спожиту у лютому 2016 рах.44/2а від 03.03.2016. Отже, за спожиту у лютому 2016 електричну енергію в частині суми 4 159 893,78 грн. оплату здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільним протокольним рішенням.

За таких обставин, предметом спільного протокольного рішення є заборгованість, яка виникла за договором № 44 від 01.10.2004 за спожиту відповідачем електричну енергію у січні 2016 в розмірі 11 586 897,66 грн. та частково у лютому 2016 в розмірі 7 973 771,46 грн.

У звязку з порушенням з боку відповідача умов договору в частині вчасного проведення розрахунків за поставлену електричну енергію, позивачем на суму заборгованості на підставі п. 7.2 Договору нараховано суму пені у розмірі 2 562 965,17 грн. за період з 16.10.2015 по 10.08.2016р. (нарахування здійснено за кожним рахунком окремо), а також, на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 207 174,65 грн. за період з 16.10.2015 по 10.08.2016, інфляційні нарахування в розмірі 292 700,65 грн. за період з 01.11.2015 по 31.05.2016.

За рахунком № 44/2а від 03.03.2016 загальна сума заборгованості становила 12 133 665,24 грн., з урахуванням листів № 1653/1/20, № 007-40/5162 кінцевим строком для оплати рахунку є 04.04.2016. Враховуючи підписання спільного протокольного рішення 26.04.2016 є обґрунтованим нарахування пені та 3% річних за період з 05.04.2016 по 25.04.2016, оскільки на момент підписання спільного протокольного рішення за вказаний період вже було наявне прострочення оплати рахунку та на період після 30.04.2016 по 25.07.2016 наявний залишок несплаченої суми заборгованості.

При цьому, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя стосовно можливості нарахування пені та 3% річних на заборгованість за лютий 2016р. в межах суми 4 159 893,78грн. за період з 26.04.2016р. по 29.04.2016р., яка не була предметом спільного протокольного рішення є помилковими, оскільки вказаний період підпадає під дію спільного протокольного рішення, яким змінено порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору № 44 від 01.10.2004. Як зазначено вище, визначення конкретної суми розподілу фінансування за спільним протокольним рішенням відбулось в подальшому, а саме: листом №2466/21-8 від 28.04.2016р. та 29.04.2016р. здійснено фінансування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем вірно розраховано суму пені та 3% річних на прострочену заборгованість в розмірі 11 586 897,66 грн. за рахунком № 44/1а від 03.02.2016 за період з 05.04.2016 по 25.04.2016 в розмірі 284 923,71 грн. та 19 944,66 грн. відповідно (з дати початку прострочення платежу з урахуванням листів № 1653/1/20, № 007-40/5162 та підписання спільного протокольного рішення 26.04.2016), що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки на період після підписання спільного протокольного рішення пеня та 3% річних не нараховувались у звязку зі зміною порядку та строків розрахунків.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, частина заборгованості за договором № 44 від 01.10.2016 за спожиту відповідачем електричну енергію у вересні 2015 (рахунок від 05.10.2015 № 44/9а), грудні 2015 (рахунок від 05.01.2016 № 44/12а), частково у лютому 2016 (в межах суми 4 159 893,78 грн., рахунок від 03.03.2016р. № 44/2а), березні 2016 (рахунок від 05.04.2016 № 44/3а), квітні 2016 (рахунок від 06.05.2016р. № 44/4а), травні 2016 (рахунок від 06.06.2016 № 44/5а), червні 2016 (рахунок від 05.07.2016 р. № 44/6а) не була предметом спільного протокольного рішення та сторонами не здійснювалось погодження та зміна порядку і строків розрахунків інших, ніж встановлені у договорі № 44 від 01.10.2004, а тому тому висновок суду першої інстанції про застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених пунктом 4.2.1 договору № 44 від 01.10.2004 (пені) та частиною 2 ст. 625 ЦК України на вказану суму заборгованості є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі № 924/1265/13, від 30.09.2014 року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, постановах Вищого господарського суду України від 21.12.2016р. у справі № 908/1491/16, від 04.04.2017р. у справі № 924/726/16 та від 20.09.2017р. у справі №908/440/16.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних в межах визначеного позивачем періоду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 206 151,73грн. та пеня у розмірі 2 545 689,11грн.

При цьому, судом першої інстанції при перевірці розрахунку нарахованих сум враховано висновок спеціаліста № 3/17 та виконано приписи, викладені у постанові ВГСУ.

Одночасно, при прийнятті рішення, судом першої інстанції частково задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та зменшено її розмір на 50%.

З доводів апеляційної скарги Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя вбачається що, підставою для скасування рішення господарського суду Запорізької області апелянт також зазначає порушення господарським судом норм процесуального права, оскільки господарський суд при розгляді клопотання про зменшення розміру пені та штрафу не прийняв до уваги майновий стан відповідача, незначний період прострочення основного зобовязання, що, на думку останнього, призвело до прийняття судом необгрунтованого рішення про часткове задоволення його клопотання про зменшення розміру пені на 50%. З огляду на вищевказане, просив суд задовольнити зазначене клопотання, зменшивши розмір пені на 95%.

Розглянувши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

В свою чергу, зменшення розміру пені є виключно правом суду. Розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Наразі, при розгляді наданого клопотання, судом першої інстанції наведено обставини, які він взяв до уваги.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи встановлені господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 50% та погоджується, що зменшення пені на 95 % є надмірним.

Таким чином, розмір пені з урахуванням зменшення на 50% становить 1 272 844,56 грн.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення інфляційних втрат у розмірі 292 700,65грн. та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Одночасно, приписами п.3.2 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань: індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

В свою чергу, з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат вбачається, що останнім здійснено нарахування за рахунком № 44/9а за період з 01.11.2015р. по 18.11.2015р. із застосуванням індексу інфляції за листопад 2015р., за рахунком №44/2а за період з 05.04.2016р. по 31.05.2016р. із застосуванням індексу інфляції за квітень та травень 2016р., та за рахунком № 44/3а за період з 01.05.2016р. по 31.05.2016р.

З огляду на вищенаведене, нарахування позивачем інфляційних втрат за листопад 2015р. та за квітень 2016р. є помилковим, оскільки найменший період визначення інфляційних втрат складає місяць.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 16 246,14 грн. з огляду на невірний арифметичний розрахунок, здійснений позивачем, у звязку з чим рішення господарського суду Запорізької області підлягає зміні в частині стягнення інфляційних втрат.

Виходячи з зазначеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 16 246,14грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області зміні в частині визначення розміру інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційу скаргу Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Апеляційу скаргу Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2017р. у справі № 908/2726/16 змінити в частині стягнення суми інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний код 00130926) суму пені в розмірі 1 272 844,56 грн., 3% річних в розмірі 206 151,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 426,14грн. та суму судового збору в розмірі 41 524,00 грн.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 14 вересня 2017 р. у справі № 908/2627/16 залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний код 00130926) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6406,19грн.

Господарському суду Запорізької області видати накази у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Будко Н.В.

ОСОБА_3