ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 910/5873/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Могил С.К.,
Палія В.В.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АРТ"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.07.17 та рішення господарського суду міста Києва від 24.05.17
у справігосподарського суду міста Києва №910/5873/17
за позовомкомунального підприємства "Київський метрополітен"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АРТ",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
простягнення 123 067,79 грн,
представники сторін:

від позивача - Цибізова О.О.,

від третьої особи - Костюк О.М.,

від відповідача - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

10.04.2017 комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АРТ" 110 936,48грн. заборгованості по орендній платі, 1 331,04грн. 3% річних та 10 800,27грн. пені. В обгрунтування позовних вимог зазначали, що ТОВ "ТАТ-АРТ" у порушення умов договору з жовтня 2015 року по листопад 2016 року не сплачував плату за оренду комунального майна територіальної громади, що знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

24.05.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Курдельчук І.Д.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

20.07.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л., Андрієнко В.В.) рішення від 24.05.2017 скасовано частково, ухвалено нове рішення, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АРТ" на користь комунального підприємства "Київський метрополітен" заборгованість за оренду приміщення в розмірі 110 936,48грн. та 3% річних в розмірі 1 331,04грн. В іншій частині позовних вимог відмовити".

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, товариство з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АРТ" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просили постанову та рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування касаційних вимог зазначали, що з червня 2015 року фактично не могли використовувати орендоване приміщення через примусове відключення електроенергії, тому зважаючи на положення ст.762 ЦК України у нього відсутні правові підстави для сплати заборгованості за спірний період.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Господарські суди встановили, що 07.07.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), правонаступником якого є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - орендодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "ТАТ-Арт" (далі - орендар) та комунальним підприємством "Київський метрополітен", як отримувачем коштів, було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 482.

Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що орендодавець на підставі протоколу постійно діючої комісії Київради з питань власності від 12.06.2012 №121 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ "Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро "Палац Україна" для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п.3.1. договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 р. № 34/6250 та на дату підписання договору становить без ПДВ 275,31грн. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає 3 799,28 грн.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

У п.4.15 договору визначено, що орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 01.07.2012 по 29.06.2015 (п. 9.1 договору).

25.11.2011 згідно акту приймання-передачі майна в оренду, який є невід'ємною частиною договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди. Акт підписано сторонами договору та скріплено відбитками їх печаток.

За твердженням позивача, відповідач з жовтня 2015 року по листопад 2016 року не сплачував орендну плату, що обумовило виникнення спірної заборгованості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно п.1 ст.762 ЦК України з наймача справляється плата за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" до істотних умов договору оренди та основних обов'язків орендаря віднесено сплату орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до акта державного виконавця від 22.11.2016 об'єкт оренди було повернуто комунальному підприємству "Київський метрополітен" на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 зі справи № 910/29612/15 за позовом КП "Київський метрополітен" до ТОВ "ТАТ-АРТ" про виселення з орендованого майна лише 22.11.2016. Як встановлено судом у цій справі, строк дії договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 482 від 07.07.2012 закінчився 29.06.2015. Отже враховуючи, що орендоване майно не було повернуто орендодавцю після закінчення з 29.06.2015 строку дії договору, на відповідача покладається обов'язок сплатити орендну плату за весь час користування об'єктом оренди, тобто по час його повернення - 22.11.2016. Таким чином сума заборгованості 110 936,48 грн. визнана судом обгрунтованою.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити окрім суми боргу, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції визнав його арифметично правильним, виходячи з розміру основного боргу, тому правомірно задоволив ці вимоги.

Що стосується позовних вимог у частині стягнення 10 800,27грн. пені, задовольняючи їх, господарський суд першої інстанції керувався положеннями ст.549 та пунктом 6.2. договору оренди № 482 від 07.07.2012, яким установлено відповідальність орендаря за порушення строків сплати орендної плати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та відмовляючи в позові у цій частині, апеляційний господарський суд обгрунтовано виходив із того, що зі змісту рішення у справі № 910/29612/15 убачається, що договір припинив свою дію з 29.06.2015. Отже, виходячи з того, що неустойка (пеня) є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, а забезпечене пенею зобов'язання припинилось, правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення 10 800,27грн. пені відсутні.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції обгрунтовано змінив рішення суду першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, відмовивши у стягненні 10 800,27грн. пені.

Правового обґрунтування, якими було б спростовано висновки суду апеляційної інстанції заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування постанови, при ухваленні якої здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТАТ-АРТ" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі господарського суду міста Києва №910/5873/17 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя С.К. Могил

Суддя В.В. Палій