ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 грудня 2017 р. Справа № 903/768/17

за позовом: Житлово-комунального підприємства №3

до відповідача: фізичної особи-підприємця Таргоній Інни Володимирівни

про стягнення 4692,24грн.

Суддя Дем'як В. М.

Представники:

від позивача: Мартинюк О.М. - довіреність №200/2-2 від 12.06.2017р.;

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач - Житлово-комунальне підприємство № 3 звернувся до суду з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Таргоній Інни Володимирівни про стягнення 4692,24грн. заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, в т.ч.: 3534,57грн. - основного боргу, 929,77грн. - пені, 118,11грн. - 3% річних та 109,79грн. - інфляційних втрат (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. №01-65/209/17 від 24.10.2017р.)

В обґрунтування посилається на невиконання відповідачем умов договору №158 про участь власників викуплених і прибудованих нежитлових приміщень, розташованих в житлових будинках м. Луцька у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, щодо повного та своєчасного розрахунку.

Представник позивача на вимогу ухвали через канцелярію подав супровідний лист вх. № 01-54/10762/17 від 28.11.2017р., яким долучив до матеріалів справи: розрахунок суми основного боргу, копії рахунків, які виставлялись до сплати підприємцю Таргоній І. В., копію договору № 158.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задоволити.

Представник відповідача в призначене судове засідання втретє не прибув. Ухвали суду від 04.10.2017р., від 24.10.2017р., від 28.11.2017р., які були направлена рекомендованим листом на адресу зазначену у Витязі з ЄДР та в позовній заяві, а саме: (45401, м. Нововолинськ, вул. Гагаріна 28/65) повернута з відміткою відділення поштового зв'язку "за не запитом".

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (Постанова, Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р., № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно приписів ст. 75 ГПК та п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, в с т а н о в и в:

01.07.2010р. між Житлово-комунальним підприємством № 3 та фізичною особою - підприємцем Самковою Інною Володимирівною (згідно реєстраційної картки на проведення державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 08.02.2011р., проведена змінила прізвища підприємця Самкової І. В. на Таргоній І. В., свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія № НОМЕР_2) укладено договір №158 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з додатком №1 до нього (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 останнього, предметом договору є забезпечення обслуговування та ремонту житлового будинку № 13 по вул. Лесі України в м. Луцьку, а також утримання прибудинкової території, а споживач приймає участь у відшкодуванні витрати, пов'язаних з цими роботами.

Згідно додатку № 1 до договору, вартість наданих послуг станови 96,14грн. в місяць, 298,09грн. в квартал.

Згідно додатку № 1 до договору, вартість наданих послуг станови 112,18грн. в місяць з 01.02.2017р.

Відповідно до п. 2.5 договору, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати є календарний квартал, плата за який вноситься не 25 числа, наступного за розрахунковим.

Згідно п. 2.6 договору, споживач зобов'язаний оплачувати надані послуги в безготівковій формі через банківські установи згідно виписаного виконавцем рахунку.

Позивач взяті на себе зобов'язання згідно умов договору виконав, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) а.с. 95 - 139.

Відповідно до п. 3.2.8 договору, споживач зобов'язується не пізніше 25 числа, наступного за розрахунковим кварталом вносити плату за отримані послуги.

В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, в частині оплати за надані послуги, утворилася заборгованість в розмірі 3534,57грн.(згідно розрахунку позивача в період листопада 2013р. - вересень 2017р.).

Позивач звертався до відповідача з претензією про сплату борг (№ 224/2-2 від 29.06.2017р.). Остання залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1-2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки

Згідно ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Беручи до уваги підписання сторонами договору, отримання відповідачем на його виконання послуг, не проведення при цьому розрахунку за них, господарський суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість пред'явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення 3534,57грн. - основного боргу та вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задоволити.

Щодо стягнення з відповідача 929,77грн. - пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2.9 договору, при несвоєчасній несплаті виконавець нараховує пеню в розмірі 1% від квартального нарахування за кожен день прострочення платежу.

Згідно із ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності із ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

За прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті послуг, відповідачу, згідно розрахунків позивача, нараховано 929,77грн. пені, яка є підставною та підлягає до стягнення.

Судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Щодо стягнення 118,11грн. - 3% річних та 109,79грн. - інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За прострочення виконання грошових зобов'язань відповідачу, згідно перевірених розрахунків позивача, нараховано 118,11грн. - 3% річних та 109,79грн. - інфляційних втрат, які є підставними та підлягають до стягнення.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст. 34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір до суду було доведено з вини відповідача, судові витрати в порядку ст.ст. 44,49 ГПК України слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 144, 173, 193 ГК Україии, ст.ст. 11, 509, 256, 527, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 901 ЦК України, ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Таргоній Інни Володимирівни (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Житлово-комунального підприємства №3 (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 39, ) 4692,24грн., у тому числі заборгованість за надані послуги у сумі 3534,57грн., пеня у сумі 929,77грн., 3% річних у сумі 118,11грн., інфляційні втрати у сумі 109,79грн. та 1600,00грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

Повний текст рішення

складено 14.12.2017

Суддя В. М. Дем`як