КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"07" грудня 2017 р. Справа №5011-43/4949-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року

у справі № 5011-43/4949-2012 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Підприємства з іноземними інвестиціями „Інтертехнологія" Товариства з обмеженою відповідальністю

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у справі № 5011-43/4949-2012, серед іншого, задоволено заяву ліквідатора боржника про оплату послуг та затверджено ліквідатору боржника арбітражному керуючому Щербаню О.М. грошову винагороду на суму 144 848,00 грн. за час виконання ним повноважень ліквідатора боржника у справі № 5011-43/4949-2012.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у даній справі в частині задоволення заяви ліквідатора боржника про оплату послуг та затверджено ліквідатору боржника арбітражному керуючому Щербаню О.М. грошову винагороду на суму 144 848,00 грн. за час виконання ним повноважень ліквідатора боржника у справі № 5011-43/4949-2012 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора відмовити у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 року вищевказаною колегією суддів відкладено розгляд питання про можливість прийняття апеляційної скарги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у справі № 5011-43/4949-2012 та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 5011-43/4949-2012 за заявою ПзІІ „Інтертехнологія" ТОВ про визнання банкрутом.

04.12.2017 року на запит суду № 09-16/4356/17 від 13.11.2017 року з господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 5011-43/4949-2012.

Розглянувши апеляційну скаргу ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та додані до неї документи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як було зазначено вище, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята 20.06.2017 року.

Згідно ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року є 26.06.2017 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 20.10.2016 року, що підтверджується відтиском штемпелю відділення поштового зв'язку на конверті, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження майже на 4 місяці.

Одночасно апелянт просив поновити строк для подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржувану ухвалу банк не отримував, а про її зміст йому стало відомо лише 18.10.2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши клопотання скаржника про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заява про поновлення строку розглядається одноособово одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений у встановленому законом порядку.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову у поновленні пропущеного строку може зазначатися в ухвалі як окремому документі (за підписом судді, який розглядав відповідне питання у порядку частини другої статті 93 ГПК) або в ухвалах (за підписами суддів) про повернення апеляційної скарги (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК) чи про прийняття її до провадження (стаття 98 ГПК).

Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із п. 8 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Отже, наведені норми пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" Філатова Н.А., якою підписано дану апеляційну скаргу, була присутня в судовому засіданні 20.06.2017 року під час прийняття оскаржуваної ухвали, що підтверджується відповідним формуляром (протоколом) та вступною частиною ухвали суду, а відтак свідчить про те, що апелянту стало відомо про задоволення заяви ліквідатора боржника арбітражного керуючого Щербаня О.М. про оплату його послуг ще в судовому засіданні 20.06.2017 року.

Суд апеляційної інстанції враховує, що необхідною передумовою здійснення стороною права апеляційного оскарження є обізнаність зі змістом рішення (ухвали) суду, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення в апеляційному порядку, як того вимагає пункт 3 частини першої статті 94 ГПК України.

Так, згідно відмітки на зворотньому боці останнього аркушу оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 20.06.2017 року її копію направлено, зокрема і апелянту, 26.06.2017 року.

Згодом, на підставі поданої 20.06.2017 року заяви про ознайомлення з матеріалами справи, представник скаржника ознайомився з матеріалами справи 03.07.2017 року, що підтверджується відміткою та особистим підписом представника на відповідній заяві (т. 9, арк. с. 117), тобто після винесення оскаржуваної ухвали.

Таким чином, зазначені вище обставини свідчать про обізнаність скаржника про прийняття відповідної ухвали суду в судовому засіданні під час її оголошення, а також про її зміст принаймні ще на початку липня 2017 року.

Матеріалами справи також підтверджується факт наступного ознайомлення представника скаржника з матеріалами справи 08.09.2017 року, що підтверджується відміткою та особистим підписом представника на відповідній заяві (т. 11, арк. с. 40).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в подальшому боржником вчинялись процесуальні дії у процедурі банкрутства, що свідчить про його обізнаність та погодження з прийнятою ухвалою, зокрема подання заяв, клопотань та заперечень по справі, а також участь в наступних судових засіданнях.

При цьому, необхідно зауважити, що оскаржуваної ухвалою, серед іншого, було зобов'язано кредиторів надати суду письмові висновки або заперечення на заяву ПрАТ „Спратлі" про затвердження мирової угоди (п. 8 резолютивної частини ухвали від 20.06.2017 року).

10.07.2017 року ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" подано заперечення на вищезазначену заяву ПрАТ „Спратлі", в яких банком, посилаючись на ухвалу суду від 20.06.2017 року, виконано дану вимогу ухвали суду, що в свою чергу свідчить про обізнаність з її змістом та вимогами.

Також слід зазначити, що оскаржувану ухвалу було розміщено в загальнодоступному Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, з моменту внесення відповідного запису до ЄДР інформація про прийняття оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду від 20.06.2017 року стала загальновідомою.

Під час розгляду заявленого клопотання суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.07.2016 року у справі № Б29/162-10, відповідно до якої одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії»).

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»).

Таким чином, скаржник, обізнаний про прийняття ухвали суду про задоволення заяви ліквідатора боржника арбітражного керуючого Щербаня О.М. про оплату його послуг у даній справі ще в судовому засіданні 20.06.2017 року під час її оголошення, а також про її зміст принаймні ще на початку липня 2017 року, оскаржив її лише 20.10.2017 року, тобто майже через 4 місяці після її прийняття, не навівши при цьому жодних поважних та об'єктивних причин, жодних непереборних обставин, які б унеможливили вчинення ним процесуальних дій упродовж цього терміну, а відтак можливість подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про неї та про її зміст, залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

В той же час, посилання скаржника на факт ознайомлення з матеріалами справи і як наслідок обізнаність зі змістом ухвали лише 18.10.2017 року, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, не спростовує факт обізнаності зі змістом даної ухвали ще у липні 2017 року, що було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи.

Інших доказів в обґрунтування поважності пропуску строків на апеляційне оскарження скаржником не надано.

Відтак, скаржником не наведено суду поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в розумінні ст. 53 ГПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 94 ГПК України у зв'язку з відхиленням клопотання про поновлення строку на оскарження відповідної ухвали суду.

Крім того, частиною 3 ст. 94 ГПК України встановлено, що до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015 року, статтю 4 Закону України „Про судовий збір", яка передбачає ставки судового збору, викладено в новій редакції.

Підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення провадження у справі про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство або визнання її недійсною.

Ставки судового збору з апеляційних і касаційних скарг, що подаються на судове рішення, винесених у справі про банкрутство за наслідками розгляду вказаних заяв і скарг, встановлено підпунктами 4 і 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме: за подання апеляційних скарг - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги; за подання касаційної скарги - 120 відсотків, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги.

З апеляційних і касаційних скарг на інші ухвали суду у справі про банкрутство судовий збір вправляється за ставкою, визначеною підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 18.10.2017 року № 01-06/2093/15 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про судовий збір" (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року № 484-VIII).

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 4 вказаного Закону, в редакції чинній на дату подання апеляційної скарги, встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду судовий збір сплачується у розмірі 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб (пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір").

Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016 року „Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1 600,00 грн.

Скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у відповідній частині, прийнята, в тому числі, за наслідками розгляду заяви ліквідатора боржника про оплату послуг, за подання якої не передбачено сплату судового збору, а відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у сумі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 1 600,00 грн.

Однак вказаний у додатках до апеляційної скарги доказ сплати судового збору відсутній, про що господарським судом міста Києва складено акт № 158/17 від 24.10.2017 року.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року Київським апеляційним господарським судом до апеляційного провадження не приймається і повертається з доданими до неї документами скаржнику без розгляду також в силу п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 53, 86, 93, 94, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 та 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" про поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у справі № 5011-43/4949-2012 відхилити.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у справі № 5011-43/4949-2012 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

3. Справу № 5011-43/4949-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська