КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа№ 911/2219/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

За участю представників:

Від позивача: Закаблуковський С.В.

Від відповідача : Кваша В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод"

про стягнення 1 114 350,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 у задоволенні позову Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна" до Товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" про стягнення 1 114 350,14 грн. відшкодування збитків - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, що дають йому право на відшкодування збитків з Товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" в заявленому до стягнення розмірі. Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що доведення наявності втраченої вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов Договору в частині самостійного зменшення об'ємів готової продукції, яка належить позивачу, проте останнім також порушені умови Договору в частині прийняття зазначеного товару, а тому ураховуючи вищезазначені положення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності як збитки (упущена вигода). Крім того, в обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми, позивач посилається лише на довідку з Державної служби статистики України від 17.07.2017 №15.2-20/1215пі, відповідно до якої визначена лише вартість середньої споживчої ціни на цукор у 2017 році. Доказів щодо вартості меляси, будь-яких інших розрахунків упущеної вигоди позивачем надано не було.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Іноземне підприємство "Агро-Вільд Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача 1 114 350,14 грн. відшкодування збитків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, апелянт посилався на те, що у відповідності до умов укладеного між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, договору на заготівлю та переробку цукрових буряків в 2014 році на давальницьких умовах № 51/24 від 09.10.2014, позивачем згідно видаткових накладних №№ 51-5155 від 13.10.2014 передано відповідачу 662,980 т. цукрового буряку, щодо якого у видаткових накладних зазначено «кондиція». Позивач посилаючись на п. 5.2 зазначеного договору вказував, що йому мало б бути передано внаслідок переробки цукрового буряка 52,015 т. цукрового піску, 12,0662 т. меляси та 308,153т жому. Проте, відповідачем всупереч умов договору, було запропоновано до передачі 30,585т цукру-піску, 6,549 т. меляси та 181,2 т. жому, від прийняття якої у вказаних обсягах позивач відмовився. Позивач наголошує, що такими діями відповідача йому завдано збитків загалом в розмірі 1 114 350,14 грн. (1 103 707,74 грн.- вартість неотриманого позивачем цукру-піску в кількості 59,,403 т. за середньо ринковою вартістю 18,58 грн./кг + 18 099,30 грн. - вартість 12,0662 т. меляси за середньоринковою вартістю 1500,00 грн./т., - 7 456,90 грн. послуг), і вказаний розмір збитків розраховано за середніми цінами, визначеними згідно з довідкою з Державної служби статистики України від 17.07.2017 №15.2-20/1215пі. Нормативно в обґрунтування доводів апелянт посилався на приписи ст. 22, 610, 611, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.10.2017, апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 у справі № 911/2219/17 апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.11.2017.

28.11.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, а оскаржуване судове рішення просив залишити без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин справи. Так, відповідач вказував, що буряк, який було прийнято відповідачем від позивача на переробку, був з землею та рослинними рештками, і візуальним оглядом було неможливо зрозуміти реальний ступінь його забрудненості, і реальний ступінь забрудненості було встановлено лише після проведення лабораторного аналізу відібраних проб буряка. Крім того, середній показник цукристості в розмірі 17,26% також було встановлено після проведення лабораторних аналізів сировинною лабораторією відповідача, право відповідача на проведення яких передбачено п. 3.5, п. 4.2.2 договору на заготівлю та переробку цукрових буряків в 2014 році на давальницьких умовах № 51/24 від 09.10.2014. Таким чином, за розрахунками відповідача з урахуванням умов договору щодо поділу давальницької сировини, передачі підлягали:

- 30,585т цукру-піску, виходячи з цукристості, визначеної сировинною лабораторією, у розмірі 17,26%, від якої відраховуються втрати цукру при переробці і зберіганні буряків. Згідно п. 5.3 договору цей показник повинен становити не більше 3,30%, фактично при нарахуванні цукру віднімався показник 3,25%, а тому вихід цукру становив 14,01%, який є розрахунковим при нарахуванні цукру, а тому нарахована кількість цукру із 218,306т цукрового буряка (56%) становить 30,585т.;

- 181,2 т. жому, виходячи з розрахунку, що згідно п. 5.3 договору вихід жому повинен становити 83% від кількості поставленої для переробки сировини, з урахування погодженої в договорі пропорційності. Таким чином, з належних до переробки 218,306т цукрового буряка (56%), становить 181,2т.;

- 7,095 т. меляси, виходячи з розрахунку, що на підставі п. 5.3 договору вихід меляси повинен становити 3,25% від кількості поставленої до переробки сировини, з урахування погодженої в договорі пропорційності. Таким чином, з належних до переробки 218,306т цукрового буряка (56%), становить 7,095т.

Також, частина цукру-піску була реалізована відповідачем в рахунок погашення боргу позивача перед відповідачем за здійснене замість позивача перевезення 75,289т. буряку (7 456,90 грн.) та пакування (5 140,80 грн.), а також в рахунок погашення вартості послуг з переробки цукрового буряка в сумі 115 387,26 грн. Комісійним актом оприбутковано цукровий буряк в кількості 171,526т. по ціні 672,71 грн. за 1 тону в рахунок погашення заборгованості.

Відповідач зазначає, що він не відмовлявся від виконання своїх зобов'язань за договором, спірна ситуація склалася виключно з вини відповідача, а тому в покладення на відповідача будь-яких збитків позивача - є необгрунтованим.

В судовому засіданні 28.11.2017 представник апелянта (позивача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 09.10.2014 між ПП "Агро-Вільд Україна" (замовник) та ТзДВ "Шамраївський цукровий завод" (виконавець) укладений договір на заготівлю та переробку цукрових буряків в 2014 році на давальницьких умовах №51/24 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується відповідно до умов цього договору заготовити та переробити цукровий буряк на давальницьких умовах у готову продукцію.

Результатом виконання робіт за цим договором, тобто готовою продукцією є: цукор-пісок, жом, меляса (п.2.1 договору).

Виготовлення готової продукції проводиться виконавцем з цукрових буряків замовника (давальницька сировина). Приймання давальницької сировини за кількістю і якістю проводиться сировинною лабораторією виконавця згідно з інструкцією Госагропрома СРСР 1989 "Приемка и хранение сахарной свеклы. Технологический регламент" (п.3.4 договору).

Пунктом 3.5 договору визначено що замовник має право здійснювати контроль за проведенням лабораторних аналізів власних цукрових буряків, які постачаються на бурякопункт виконавця.

Відповідно до п.4.2.2 Договору виконавець зобов'язується згідно з інструкцією та встановленою методикою визначити кількісні та якісні показники цукрових буряків, що находяться на переробці. Надавати інформацію замовнику про кількість і якісні показники зданого на переробку цукрового буряка та кількість готової продукції, належної замовнику (п.4.2.3 договору).

Замовник за переробку цукрових буряків розраховується з виконавцем, зокрема, сировиною (цукровий буряк) у співвідношенні: виконавцю - 44%; замовнику - 56% (п.5.2. договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що нарахування цукру і видача його замовнику проводиться по середньому виходу за термін переробки цукрових буряків з урахуванням фактичної цукристості сировини та фактичних втрат цукру за час зберігання буряків та їх переробки, при цьому різниця між цукристістю наданої для переробки сировини та виходом цукру повинна складати не більше 3,30%; вихід меляси здійснюється в розрахунку 3,25% від кількості поставленої для переробки сировини; вихід жому - 83% від кількості поставленої для переробки сировини.

Згідно з п. 5.4 договору, замовник отримує належну йому внаслідок переробки продукцію згідно узгодженого сторонами графіку. Виконавець щоденно надає замовнику документи, в яких вказується залікова вага поставленої сировини, рівень загальної забрудненості та показники її якості.

Вартість перевезення цукрових буряків розподіляється у наступному співвідношенні: за рахунок виконавця 44% вартості перевезення; за рахунок замовника 56% вартості перевезення (п.5.5 договору).

Пунктом 5.6 договору визначено, що отримання готової продукції замовником повинно здійснюватись в наступні терміни: жом - до 01.05.2015, меляса - до 01.05.2016, цукор-пісок - д 01.05.2015.

У разі невиконання замовником умов п.5.6 Договору у вказані терміни виконавець не несе відповідальності за збереження цукру, жому та меляси, а також має право реалізувати цукор-пісок на власний розсуд з перерахуванням виручених коштів на рахунок замовника, за виключенням затрат на реалізацію (п.5.7 Договору).

Пунктами 7.1, 8.2 договору встановлено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 01.05.2015, проте в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається..

П. 8.7 договору визначено, що у разі не вирішення спірних питань шляхом переговорів, сторони мають право розірвати договір в односторонньому порядку.

На виконання умов зазначеного договору, замовник передав а виконавець прийняв 662,980т цукрового буряку, що підтверджується накладними №№5133-5155 від 13.10.2014, в яких зазначено масу буряту за нетто та брутто, а також міститься відмітка про те, що стан переданого буряку «кондиція».

Крім того, замовником було перевезено 295,98т буряка, а виконавцем 367,00т, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними № 005133 від 13.10.2014, № 005131 від 13.10.2014,№ 005135 від 13.10.2014, № 005136 від 13.10.2014, № 005137 від 13.10.2014, № 005138 від 13.10.2014, № 005139 від 13.10.2014, № 005140 від 13.10.2014, № 005141 від 13.10.2014, № 005142, № 005143 від 13.10.2014, № 005144 від 13.10.2014, № 005145 від 13.10.2014, № 005146 від 13.10.2014, № 005147 від 13.10.2014, № 005148 від 13.10.2014, № 005149 від 13.10.2014, № 005150 від 13.10.2014, № 005151 від 13.10.2014, № 005152 від 13.10.2014, № 005153 від 13.10.2014, № 005154 від 13.10.2014, № 005155 від 13.10.2014, контрольними талонами, які наявні в матеріалах справи.

13.10.2014 ТзДВ " Шамраївський цукровий завод" проведено відбір проби цукрового буряка та здійснено їх аналіз, про що було складені відповідні акти на відбір проб цукрового буряка для визначення загальної забрудненості і цукристості № 14 від 13.10.2014, № 15 від 13.10.2014, № 16 від 13.10.2014, № 17 від 13.10.2014, № 20 від 13.10.2014, № 21 від 13.10.2014, № 23 від 13.10.2014, № 24 від 13.10.2014, № 25 від 13.10.2014, № 27 від 13.10.2014, № 29 від 13.10.2014, № 30 від 13.10.2014, № 31 від 13.10.2014, № 36 від 13.10.2014, № 37 від 13.10.2014, № 38 від 13.10.2014, № 47 від 13.10.2014, № 49 від 13.10.2014, 3 51 від 13.10.2014, № 54 від 13.10.2014, № 56 від 13.10.2014.

Крім того, проведення аналізу зафіксовано відповідачем в журналі обліку аналізів на загальну забрудненість та цукристість цукрового буряка 2014 року, а повноваження на проведення такого аналізу вимірювальної сировинної лабораторії відповідача підтверджено свідоцтвом про атестацію № 70А-72-14 (видано 26.09.2014 - чинне до 25.09.2017), видане ДП «Київоблстандартметрологія» Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Також, відповідачем було оформлено Акти про надання послуг з переробки цукрового буряка, а саме: № 44 від 31.10.2014 на суму 19 231,21 грн. щодо переробки 218,306т., а також акт № 2810 від 17.11.2014 на суму 1 242,82 грн. щодо послуг перевезення, які позивачем, як замовником - не підписані і печаткою не посвідчені.

При цьому, відповідачем було складено та підписано комісією у складі працівників відповідача акти про оприбуткування, якими в рахунок погашення вартості послуг з переробки цукрового буряка в сумі 115 387,26 грн. було оприбутковано 171,526т буряка по ціні 672,71 грн. за 1т., а також в рахунок погашення боргу в сумі 7 561,90 грн. з перевезення оприбутковано цукор в кількості 720 кг по ціні 10,50 грн. Крім того, видатковою накладною № 549 від 14.07.2015 визначено кількість цукру та мішків.

25.12.2014 виконавець (відповідач) звернувся з листом № 1344 до замовника (позивача), у якому просив останнього погасити заборгованість за перевезення цукрового буряка та мішки загалом в сумі 12 597,70 грн. До вказаного листа відповідачем в якості додатків зазначено рахунки на оплату від 24.12.2014 та акти надання послуг № 2810 від 17.11.2014 та № 44 від 31.10.2014. В підтвердження надсилання вказаного листа відповідачем позивачу додано фіскальний чек поштової установи.

Проте, відповіді на даний лист замовником надано не було, заборгованість не погашено.

Листом від 27.04.2015 №346 виконавець повідомив замовника, проте, що у ТзДВ " Шамраївський цукровий завод " знаходиться 30,585т цукру-піску, 6,549т меляси та 18,2т жому, та які запропоновано останньому отримати у строк до 01.05.2015. Зазначає, що в іншому випадку жом буде утилізовано, меляса - реалізована, цукор буде реалізований в рахунок боргу перед виконавцем за перевезення цукрових буряків у сумі 7 456,90 грн. та заборгованість за мішки під цукор у сумі 5140,80 грн. Відповіді на зазначений лист замовником надано не було. Будь-яких дій для отримання товару на виконання п.5.6 договору замовником не вчинялись.

Належних та допустимих доказів протилежного сторонами не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

11.05.2016 виконавець (відповідач) повторно звернувся з листом № 435 до замовника (позивача) про отримання ним наявного у ТзДВ " Шамраївський цукровий завод" товару 29,865 т. цукру - піску.

Листом від 07.06.2017 №670 ТзДВ "Шамраївський цукровий завод" черговий раз повідомила ІП "Агро-Вільд Україна", що у них на зберіганні знаходиться 29,865т цукру-піску, які на виконання п.5.6 договору запропоновано забрати у строку до 01.05.2015, як передбачено умовами договору.

У відповідь на зазначений лист ІП "Агро-Вільд Україна" надіслав ТзДВ "Шамраївський цукровий завод" претензію від 20.06.2017 №16, у якій зазначає, що до цього часу виконавець не виконав обов'язків за Договором (в частині кількості готової продукції), а та частина цукру-піску в кількості 29,868т, що пропонує забрати виконавець, не може бути оформлена відповідно до умов Договору. У зв'язку з цим, вимагає виконати ТзДВ " Шамраївський цукровий завод" свої обов'язки за Договором або надати обґрунтовану відмову на претензію.

Листом від 07.07.2017 № 864 виконавець (відповідач) надав відповідь замовнику (позивачу) на його претензію, у якій зазначив, що по поставленому буряку (у кількості 662,980т) проведено відбір проб для визначення загальної забрудненості і цукристості. Результат показав, що 40% його фізичної ваги є непридатним для переробки, у зв'язку з чим залікова вага буряка склала 397,788т, а враховуючи 2% втрат при зберіганні та переробці буряка, до розрахунку береться вага в кількості 389,832т, з якої замовнику належить 218,306т (56%) цукрового буряку, а заводу 171,526т (44%). Вказує, що середній показник цукристості буряка становить 14,01%, а тому виконавець на виконання умов Договору повинен передати замовнику продукцію виготовлену із 218,306т цукрового буряка (56%), а саме: 30,585т-цукру-піску, 181,2т - жому та 7,095т - меляси. Зазначає, що виконавець неодноразово звертався до замовника з листам з проханням забрати свою продукцію та звільнити складські приміщення заводу, але станом на 06.07.2017 прохання залишені без задоволення. Вказує, що частина цукрового буряку та виготовленого товару на підставі умов договору виконавцем було оприбутковано в рахунок погашення боргу, яка виникла у замовника в частині перевезення та обробки цукрового буряку. У зв'язку з тим, що замовником не було забрано виготовлену продукцію в строк передбачений договором, жом та мелясу було утилізовано по закінченню терміну придатності до споживання, а передачі підлягає цукор-пісок в обсязі 29,865т.

Позивач у позові посилається на те, що відповідач своїми незаконними діями позбавив позивача прибутку, у зв'язку з чим винна сторона повинна відшкодувати йому неодержаний прибуток (втрачену вигоду) загалом в розмірі 1 114 350,14 грн. (1 103 707,74 грн.- вартість неотриманого позивачем цукру-піску в кількості 59,403 т. за середньо ринковою вартістю 18,58 грн./кг + 18 099,30 грн. - вартість 12,0662 т. меляси за середньо ринковою вартістю 1500,00 грн./т., - 7 456,90 грн. послуг). При цьому, визначаючи заявлений до стягнення розмір збитків, позивач посилається на те, що згідно з довідкою Державної служби статистики України, середня ринкова ціна цукру-піску у 2017 році становить 18,58 грн., меляса - 1500,00 грн. за 1 т.

Відповідач в обгрунутвання заперечень посилався на те, що буряк, який було прийнято відповідачем від позивача на переробку, був з землею та рослинними рештками, і візуальним оглядом було неможливо зрозуміти реальний ступінь його забрудненості, і реальний ступінь забрудненості було встановлено лише після проведення лабораторного аналізу відібраних проб буряка. Крім того, середній показник цукристості в розмірі 17,26% також було встановлено після проведення лабораторних аналізів сировинною лабораторією відповідача, право відповідача на проведення яких передбачено п. 3.5, п. 4.2.2 договору на заготівлю та переробку цукрових буряків в 2014 році на давальницьких умовах № 51/24 від 09.10.2014. Таким чином, за розрахунками відповідача з урахуванням умов договору щодо поділу давальницької сировини, передачі підлягали:

- 30,585т цукру-піску, виходячи з цукристості, визначеної сировинною лабораторією, у розмірі 17,26%, від якої відраховуються втрати цукру при переробці і зберіганні буряків. Згідно п. 5.3 договору цей показник повинен становити не більше 3,30%, фактично при нарахуванні цукру віднімався показник 3,25%, а тому вихід цукру становив 14,01%, який є розрахунковим при нарахуванні цукру, а тому нарахована кількість цукру із 218,306т цукрового буряка (56%) становить 30,585т.;

- 181,2 т. жому, виходячи з розрахунку, що згідно п. 5.3 договору вихід жому повинен становити 83% від кількості поставленої для переробки сировини, з урахування погодженої в договорі пропорційності. Таким чином, з належних до переробки 218,306т цукрового буряка (56%), становить 181,2т.;

- 7,095 т. меляси, виходячи з розрахунку, що на підставі п. 5.3 договору вихід меляси повинен становити 3,25% від кількості поставленої до переробки сировини, з урахування погодженої в договорі пропорційності. Таким чином, з належних до переробки 218,306т цукрового буряка (56%), становить 7,095т.

Також, частина цукру-піску була реалізована відповідачем в рахунок погашення боргу позивача перед відповідачем за здійснене замість позивача перевезення 75,289т. буряку (7 456,90 грн.) та пакування (5 140,80 грн.), а також в рахунок погашення вартості послуг з переробки цукрового буряка в сумі 115 387,26 грн. Комісійним актом оприбутковано цукровий буряк в кількості 171,526т. по ціні 672,71 грн. за 1 тону в рахунок погашення заборгованості.

Відповідач зазначає, що він не відмовлявся від виконання своїх зобов'язань за договором, спірна ситуація склалася виключно з вини відповідача, а тому в покладення на відповідача будь-яких збитків позивача - є необгрунтованим.

Київський апеляційний господарський суд дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки представників сторін, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Крім того, за змістом ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, у зв'язку з чим, враховуючи презумпцію чинності правочину, обумовлену статтею 204 Цивільного кодексу України, в силу ст. 629 Цивільного кодексу України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. (ч.ч.1,2 ст.837 Цивільного кодексу України).

Згідно до ст. 840 Цивільного кодексу України, якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків. Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

До того ж, п. 1 ч. 1 ст. 847 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника, зокрема, про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника.

Матеріалами справи підтверджується, що ТзДВ "Шамраївський цукровий завод" під час лабораторних досліджень цукрового буряку, який належить ІП "Агро-Вільд Україна", встановив, що 40% фізичної ваги є непридатним для переробки.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч п. 4.2.4 договору та зазначеним положенням Цивільного кодексу України належним чином не повідомив замовника про кількісні та якісні показники зданого на переробку цукрового буряка. Належних та допустимих доказів протилежного у відповідності до ст.32-33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не було надано ні суду першої інстанції при вирішенні спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.

Також, дослідивши наявну в матеріалах справи копію журналу видачі документів представникам господарств давальницької сировини за 2014 рік, в якому зокрема міститься запис наступного змісту: «№ 34. 30.04.2015, ІП Агро-Вільд», менеджер ОСОБА_1 (підпис особи). Акти на відбір проб ц/б за 13.10.2014,акт звірки взаєморозрахунків 2014 р., акт надання послуг з переробки 2014, доручення», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний журнал не є належним та допустимим доказом в підтвердження надання відповідачем уповноваженій особі позивача обумовленого переліку документів, оскільки журнал не прошитий, не пронумерований, запис за 2015 рік здійснений у журналі за 2014 рік. Крім того, повноваження особи, яка зазначена як така, що прийняла документи - не підтверджені належними доказами, оскільки не зазначено реквізитів довіреності, як не надано і її примірнику до матеріалів справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України отримання позивачем товару за договором. І вказана обставина сторонами не заперечувалась. В свою чергу, підставою неотримання товару позивачем є незгода останнього з виконаними відповідачем обсягами переробки, які , за розрахунками позивача, є більшими, ніж запропоновано відповідачем до передачі внаслідок переробки цукрового буряку.

Відповідно до ст. 852 Цивільного кодексу України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення позивача до відповідача з вимогами про виконання зобов'язань за договором, зокрема щодо виконання зобов'язання за договором в натурі та поставки/надання обсягу переробленої продукції за розрахунками позивача, а також не заявлено у встановленому законом порядку вимог про розірвання/відмову від укладеного договору та повернення виконаного за ним та/або поставку певного обсягу переробленого товару. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з вказаними вимогами у встановленому законом порядку.

Ст. 853 Цивільного кодексу України визначено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33.34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження огляду позивачем виконаної позивачем роботи з переробки цукрових буряків, своїх представників для здійснення такого огляду - позивач не направляв, і відповідний огляд/зважування/виміри - не здійснював, жодних документів з цього приводу сторонами двосторонньо не оформлювалось.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, при вирішенні спору, позивачу, як особою, на яку процесуальним законом покладено обов'язок по доведенню своїх вимог та заперечень, необхідно довести належними та допустимими доказами факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов"язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми, позивач посилається лише на довідку з Державної служби статистики України від 17.07.2017 №15.2-20/1215пі, відповідно до якої визначена лише вартість середньої споживчої ціни на цукор у 2017 році. Доказів щодо вартості меляси, будь-яких інших розрахунків упущеної вигоди позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції - надано не було. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору також не узгоджено гривневої вартості продукції та/або формулу її визначення внаслідок неналежного виконання сторонами умов договору.

Як зазначено вище, саме на позивача вимогами процесуального закону покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню (Постанова Вищого господарського суду України від 19 березня 2015 року у справі №910/19489/14).

У свою чергу, неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Так, ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення як то: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів така відповідальність не настає.

Тобто, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок по доведенню того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

При цьому, доведення наявності втраченої вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Дослідивши наявні у справі докази в сукупності з обставинами справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 1 114 350,14, оскільки не доведено саме вини відповідача у їх понесенні, які і не доведено, що позивачем вчинялись дії на їх уникнення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 1 114 350,14 грн. - задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 у справі №911/2219/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2219/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк