ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Справа № 904/12489/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року
у справі господарського суду Дніпропетровського області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ
доТоварної біржі "Придніпров'є", м. Дніпро
провизнання договору недійсним

за участю представників

позивача: Дорошенко Ю.В., Дзюрман О.А.,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі за текстом - АТ "Ощадбанк") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товарної біржі "Придніпров'є" (далі за текстом - ТБ "Придніпров'є") про визнання недійсним Договору про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року, укладеного між АТ "Ощадбанк" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" та ТБ "Придніпров'є".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року позов задоволено повністю: визнано недійсним Договір про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року, укладений між АТ "Ощадбанк" в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" та ТБ "Придніпров'є".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року - скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, АТ "Ощадбанк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року залишити без змін.

Відповідачем відзиву на касаційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представники позивача просили касаційну скаргу задовольнити, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року - скасувати, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року залишити без змін.

Відповідача згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників позивача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року, яке набрало законної сили 24.06.2014 року, задоволено позовні вимоги АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Магеллангруп" про стягнення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії від 21.01.2010 року в розмірі 37 429 050 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме:

- комплекс автозаправочна станція, загальною площею 8,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с. Чумаки, вул. Гагаріна, 5-а, та складається з літ. А - будівля оператора, літ. Б, Б-1 - ємкості для ГСМ 2 шш., В - навіс;

- АЗС, загальною площею 38,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Івашкове, вул. Київська, 15-б та складається з літ. А-1 - заправка, літ. а-1 ганок, літ. а/-1 ганок; а//-1 ганок, 1 - мощення, П - мощення, літ. к - колодязь;

- нежитлову будівлю, АЗС, загальною площею 12,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, с. Прядівка, вул. Молодіжна, 5, що складається з: літ А-1 - будівля АЗС, літ Б-1 - вбиральня, 1, 2, 3 - заправочні колонки, 4, 5, 6, 7, 8 - паливні резервуари, 9 - огорожа, 1,п - мостіння;

- земельну ділянку, загальною площею 0,1218 га, цільове призначення - для комерційної діяльності (обслуговування АЗС) кадастровий № :03:059:0001, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, с. Прядівка, вул. Молодіжна, 5.

Зазначеним рішенням суду спосіб реалізації майна визначено відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" шляхом проведення прилюдних торгів - продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, у зв'язку з чим відповідно до ст. 34 Закону України "Про іпотеку" заставне майно передано в управління банку та надано останньому право на подання та отримання в усіх державних органах будь-яких документів необхідних для виконання рішення суду.

30.07.2015 року АТ "Ощадбанк" в особі заступника начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" - начальника відділу банківської безпеки Медведчука В.В., який діяв на підставі довіреності, посвідченої 15.06.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуфман Я.С., за реєстровим № 418, (замовник) та ТБ "Придніпров'є" (виконавець) укладено Договір про надання послуг № 30/07 (далі за текстом - Договір), за умовами якого виконавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в Договорі строку надати за плату наступні послуги: організувати та провести відкриті біржові торги (аукціон) з реалізації майна, що перебуває в іпотеці АТ "Ощадбанку", власником якого є фізична особа ОСОБА_6; реалізація майна здійснюється на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року по цивільній справі № 173/2047/13-ц (провадження № 2/173/939/2013) про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

За умовами п. п. 1.2, 1.3 Договору перелік майна, що підлягає продажу на відкритих торгах (аукціоні) наведено в Додатку 1 до Договору; порядок організації та проведення відкритих біржових торгів визначено в Додатку № 2 до Договору, які є невід'ємними його частинами.

Відповідно до п. 2.1 Договору виконавець проводить відкриті біржові торги (аукціон) протягом 45 календарних днів з моменту укладення Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору початкова вартість реалізації майна встановлюється відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року по цивільній справі № 173/2047/13-ц (провадження № 2/173/939/2013) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В п. 7.1 Договору погоджено, що Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання завдання замовником.

Позивач, звернувшись до господарського суду з позовом про визнання недійсним Договору про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року, свої вимоги обґрунтував тим, що на момент вчинення спірного правочину представник філії діяв з перевищенням своїх повноважень, оскільки керівник філії призначається юридичною особою і діє на підставі виданої нею довіреності та в її межах; проте, довіреністю, виданою начальнику відділу банківської безпеки філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" Медведчуку В.В., не надавались повноваження щодо реалізації заставленого майна через біржові торги, а укладення такого Договору також суперечить суті заочного рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року по цивільній справі № 173/2047/13-ц, яким визначено спосіб реалізації заставленого майна у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", тобто, через прилюдні торги, у зв'язку з чим Договір про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року укладено з порушенням приписів ч. 3 ст. 92, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 95, ч. 2 ст. 203, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 38, 39, 41 Закону України "Про іпотеку", що відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що підписуючи спірний Договір заступник начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" Медведчук В.В. діяв з перевищенням своїх повноважень, наданих йому АТ "Ощадбанк", оскільки довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуфман Я.С. 15.06.2015 року та зареєстрованою за № 418, не надавались повноваження на укладення від імені АТ "Ощадбанк" договорів з товарними біржами про надання послуг з організації та проведення біржових торгів, договорів щодо передачі заставного (іпотечного) майна на реалізацію з будь-яких торгів або аукціонів.

Крім того, місцевий господарський суд погодився з доводами позивача про те, що спірний Договір не відповідає суті рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким встановлено спосіб реалізації в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", яка не передбачає проведення біржових торгів; також, при укладенні Договору сторонами не дотримано вимог Закону України "Про товарну біржу", Статуту Біржі та власних правил біржових торгівлі, що є обов'язковим для проведення біржових торгів; встановлена у Договорі умова щодо можливості зниження початкової ціни предметів іпотеки суперечить обов'язковим ковенантам, визначеним рішенням суду; біржові торги не можна ототожнювати з прилюдними торгами, для яких встановлений спеціальний порядок реалізації предметів іпотеки.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Договір про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства, підписаний зі сторони позивача особою, яка не мала відповідних повноважень та відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України не був в подальшому схвалений позивачем, а тому є недійсним.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оспорюваний Договір укладено представником філії на підставі довіреності, виданої від імені юридичної особи АТ "Ощадбанк", якою надано повноваження на вчинення дій від імені та в інтересах АТ "Ощадбанк" і, зокрема, щодо забезпечення виконання зобов'язань, а саме: застави (в тому числі іпотеки, закладу) (п. 8 Довіреності), де АТ "Ощадбанк" виступає як заставодержатель (іпотекодержатель), у зв'язку з чим укладаючи Договір з метою реалізації заставленого майна для виконання рішення суду заступник начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" Медведчук В.В. діяв в межах наданих йому повноважень; при цьому, наступне схвалення Договору відбулось шляхом реалізації заставного майна на біржових торгах, за результатами яких ТБ "Придніпров'є" здійснено перерахування філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" коштів від реалізації цього майна, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання Договору про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року недійсним.

При цьому, посилання позивача на невідповідність оспорюваного Договору приписам Законів України "Про іпотеку" та "Про товарну біржу", а також Правилам біржової торгівлі, оскільки реалізація майна повинна була здійснюватись у порядку виконавчого провадження на прилюдних торгах, а не на біржових торгах, правомірно відхилено судом апеляційної інстанції з огляду на те, що спосіб реалізації майна обраний стягувачем не впливає на дійсність оспорюваного правочину, тобто, обставини виконання Договору не є підставою для недійсності правочину на момент його вчинення.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки апеляційного господарського суду виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачено ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з ч. ч. 1 - 3, 5 - 6 якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст.204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За приписами ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За приписами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 36 Статуту відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 року № 261, філії, територіально відокремлені без балансові відділення та представництва банку не є юридичними особами і діють від імені банку на підставі положень, якими визначається їх компетенція, функції, інші питання діяльності та підпорядкування.

Згідно з п. 1.1 Положення про філію Дніпропетровське обласне АТ "Ощадбанк" (нової редакції), затвердженого постановою правління АТ "Ощадбанк" від 12.07.2013 року № 433 (далі за текстом - Положення), філія є відокремленим структурним підрозділом банку, що не має статусу юридичної особи і здійснює на території Дніпропетровської області/регіону від імені та в інтересах банку діяльність згідно з Законом України "Про банки і банківську діяльність" на підставі цього Положення та відповідно до Статуту банку.

Пунктом 9.2 Положення передбачено, що начальник філії діє на підставі цього Положення та довіреності, виданої банком; начальник філії має право від імені банку підписувати договори (угоди, контракти) та інші зобов'язання і документи на підставі довіреності, виданої банком та/або делегованими головою правління банку повноваженнями згідно із встановленим ним порядком.

Начальник філії (за його відсутності - виконуючий обов'язки начальника філії) вчиняє від імені банку правочини, в т.ч. укладає, підписує, вносить зміни та доповнення до правочинів (договорів), а також розриває договори (правочини) щодо надання банківських, фінансових послуг, а також здійснення інших видів діяльності цивільно-правового характеру, забезпечення господарсько-побутових потреб, в межах повноважень, визначених довіреністю банку та цим Положенням (абз. 8 п. 9.3 Положення).

З огляду на вищевикладене, апеляційним господарським судом вірно встановлено, що філія Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" здійснює свою діяльність на відповідній території від імені та в інтересах АТ "Ощадбанк".

При цьому, спірний Договір зі сторони замовника підписано заступником начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" - начальником відділу банківської безпеки Медведчуком В.В., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуфман Я.С. 15.06.2015 року та зареєстрованої за № 418, якою, крім іншого, надано повноваження укладати, підписувати, вносити зміни та доповнення, а також розривати інші договори (правочини) цивільно-правового характеру (з правом підпису документів щодо виконання умов таких договорів) і, зокрема, щодо забезпечення виконання зобов'язань, а саме: застави (в тому числі іпотеки, закладу), де АТ "Ощадбанк" виступає як заставодержатель (іпотекодержатель); поруки, де АТ "Ощадбанк" виступає як кредитор; притримання; завдатку тощо.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов вірних висновків про те, що заступником начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" - начальником відділу банківської безпеки Медведчуком В.В. укладено Договір про надання послуг з організації та проведення відкритих біржових торгів з реалізації майна, що перебуває в іпотеці АТ "Ощадбанк" на підставі Іпотечного договору № 156/1 від 21.01.2010 року та на яке звернуто стягнення на підставі рішення суду, в межах повноважень, наданих довіреністю, посвідченою 15.06.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованої за № 418, що вказує на відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

При цьому, спосіб реалізації майна, який обрано стягувачем, відповідає приписам ст. 38 Закону України "Про іпотеку", що встановлений рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року, оскільки порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, а, отже, вказане не доводить обставин недійсності оспорюваного правочину.

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

В п 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Факт реалізації заставленого майна з перерахуванням коштів на рахунки філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк", яка не є юридичною особою та функціонує на базі майна юридичної особи для виконання її функцій у певному регіоні, свідчить про схвалення правочину з реалізації іпотечного майна та належне виконання рішення суду, оскільки судам не надано доказів щодо повернення таких коштів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційного господарського суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність правових підстав для визнання правочину недійсним, оскільки укладаючи Договір про надання послуг № 30/07 від 30.07.2015 року заступник начальника філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" - начальник відділу банківської безпеки Медведчук В.В. діяв у межах наданих йому повноважень Положенням та довіреністю, а сам Договір було прийнято позивачем до виконання.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що доводи АТ "Ощадбанк", викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та обставин справи, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року у справі № 904/12489/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко