ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 грудня 2017 р. Справа № 903/216/17

за позовом: приватного виробничо-торгового підприємства "Світязь"

до відповідача: фізичної особи - підприємця Ткачука Руслана Івановича

про стягнення 1200 грн.

головуючий суддя - Шум М.С.

судді Дем'як В.М.

Костюк С.В.

представники сторін:

від позивача: н/з;

від відповідача: Носков О.М., договір про надання правової допомоги від 01.04.2017р., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №544 від 26.07.2011р., Ткачук Р.І., паспорт серії НОМЕР_2 від 17.02.1996р., Ткачук Ю.Г., паспорт серії НОМЕР_3 від 24.07.2000р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України) роз'яснено право відводу складу суду. Відводу колегії суддів не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: приватне виробничо-торгове підприємство "Світязь" звернулось до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Ткачука Руслана Івановича, в якій просить суд стягнути 4800 грн. заборгованості, а також судові витрати по справі в сумі 1600 грн..

Згідно протоколу автоматичної заміну складу колегії суддів від 18.09.2017р. сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Шума М.С., суддів - Дем'як В.М., Бондарєва С.В..

Ухвалою господарського суду від 19.09.2017р. зупинено провадження у справі до отримання висновку експертизи від Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичого центру МВС України.

03.11.2017р. на адресу суду надійшов висновок експертизи.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.09.217р. №3042/0/15-17 ОСОБА_5 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.11.2017р., сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Шума М.С., суддів - Дем'як В.М., Кравчук А.М..

Ухвалою господарського суду від 06.11.2017р. прийнято до провадження справу №903/216/17 в складі колегії суддів: головуючий суддя - Шум М.С., судді - Дем'як В.М., Кравчук А.М., провадження у справі поновлено, а розгляд справи призначено на 05.12.2017р..

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.12.2017р., у зв'язку із пребування на лікарняному судді Кравчук А.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді - Шума М.С., суддів - Дем'як В.М., Костюк С.В..

04.12.2017р. на адресу суду від позивача надійшала заява №268 від 29.11.2017р. (вх.№01-65/230/17), згідно якої останній на підставі ч.4 ст.22 ГПК України зменшує позовні вимоги, зокрема просить стягнути з відповідача 1200 грн. заборгованості, з них 1000 грн. вартість тари, 200 грн. - 20% ПДВ та 1600 грн. судового збору.

04.12.2017р. на адресу суду від позивача надійшли пояснення №267 від 29.11.2017р. згідно яких позовні вимоги підтримують, а позов просять задовольнити.

У судовому засіданні 05.12.2017р. представники відповідача подали та підтримали пояснення б/н від 05.12.2017р. (вх.№01-54/11048/17) згідно яких позов визнають частково на суму 1200 грн.

У судовому засіданні 05.12.2017р. суд розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, в порядку ст.22 ГПК України, приймає таку заяву, а відтак має місце нова ціна позову в сумі 1200 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Позивач у судове засідання 05.12.2017р. не з'явився, компетентного представника не направив, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №564.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення позивача про дату та час слухання справи та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, господарський суд, -

встановив:

10 липня 2014 року між Приватним виробничо-торговим підприємством «Світязь»(Ковельська філія ВТП «Світязь») (далі - Продавцем) та фізичною особою-підприємцем Ткачуком Русланом Івановичем (далі - Покупцем) укладено договір поставки № 92 (далі - Договір) (а.с.7-8).

Згідно п. 1.1 Договору Продавець зобов'язаний продавати продукцію, а Покупець зобов'язується оплачувати цю продукцію та своєчасно приймати її на умовах даного договору.

Згідно п.1.3 Договору при централізованій доставці продукції Покупець приймає фактичну кількість продукції від водія-експедитора, який здійснює доставку, ставить печатку на товарній накладній (ТН), підпис відповідальної особи Покупця.

Згідно п.1.4 Договору отримання продукції підтверджується дорученням або зразками підписів на накладних, які затверджені в генеральному дорученні, що є додатком до даного договору.

Згідно п.2.10 Договору Покупець зобов'язаний повертати Продавцю пляшки (якщо пляшка зворотна) 100% від поставленої кількості, кеги, вуглекислотні балони, ящики, піддони-100%.

Згідно п.2.11 Договору вся зворотна тара повинна бути повернена Покупцем Продавцю в термін не більше 14 діб з дня отримання продукції. За згодою Продавця зворотна тара може бути доставлена його транспортом, при відсутності можливості, Покупець зобов'язаний самостійно повертати тару за свій рахунок та своїми засобами.

Згідно п.3.3 Договору Покупець проводить розрахунки за отриману продукцію на протязі 7-ми банківських днів з моменту отримання ним товару.

Згідно п.3.10 Договору в разі неповернення Покупцем зворотної тари (КЕГи, пляшка, ящик) на протязі 14 днів, Продавець має право вимагати Покупця сплатити на користь Продавця заставну вартість тари та податок на додану вартість (ПДВ).

З матеріалів справи встановлено, що в період з 30.04.2015 року по 18.06.2015 року позивач поставив відповідачу товар із зворотною тарою на загальну суму 19390 грн., з яких 6390 грн. вартість товару, а 13000 грн. зворотна тара, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №Б від 30.04.2015р. на суму 1440 грн. - Товару та 3000 грн. - зворотної тари;

- № Б від 30.04.2015р. на суму 960 грн. - Товару та 2000 грн. - зворотної тари;

- №Б від 28.05.2015р. на суму 960 грн. - Товару та 2000 грн. - зворотної тари;

- №Б від 28.05.2015р. на суму 480 грн. - Товару та 1000 грн. - зворотної тари;

- №Б від 18.06.2015р. на суму 2550 грн. - Товару та 5000 грн. - зворотної тари (а.с.5-13).

Вартість Товару відповідачем оплачена, про що не заперечується позивачем.

Згідно накладної на повернення №13469 від 30.10.2015р. відповідачем здійснено повернення зворотної тари на загальну суму 9000 грн. (а.с.14).

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обов'язки суб'єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно висновку експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.10.2017 року № 322 підписи від імені Ткачука Руслана Івановича в графі «Прийняв» видаткової накладної № Б від 28.05.2015р. та видаткової накладної № Б від 28.05.2015р. - виконані не Ткачуком Русланом Івановичем, а іншою особою. Також у даному висновку зазначено, що вирішити питання ким Ткачук Юлією Григорівною чи іншою особою виконані підписи від імені Ткачука Руслана Івановича в графі «Прийняв» видаткової накладної № Б від 28.05.2015р. та видаткової накладної № Б від 28.05.2015р. не виявилось можливим. Також в даному висновку експерта встановлено, що підпис від імені Ткачук Юлії Григорівни в графі «Прийняв» видаткової накладної № Б від 30.04.2015 - виконаний Ткачук Юлією Григорівною.

Судом перевірено розрахунок суми позову, що додано до заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№01-65/230/17) та встановлено, що позивач виключив з розрахунку дві видаткові накладні, а саме: № Б від 28.05.2015р. та №Б від 28.05.2015р., у зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідача 1200 грн. боргу, а саме по наступних видаткових накладних: №Б від 30.04.2015р. на суму 3000 грн. - зворотної тари; № Б від 30.04.2015р. на суму 2000 грн. - зворотної тари; №Б від 18.06.2015р. на суму 5000 грн. - зворотної тари та з врахуванням накладної на повернення зворотної тари №13469 від 30.10.2015р. на суму 9000 грн.(3000+2000+5000-9000 + 20% ПДВ(що відповідає п.3.10 Договору)= 1200 грн.).

Враховуючи вищенаведене сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 1200 грн., яка підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем згідно поданих пояснень б/н від 05.12.2017р. (вх.№01-54/11048/17).

Згідно ч.5 ст.22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно ч.1 ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом прийнято визнання позову відповідачем на суму 1200 грн., згідно ст.ст.22, 35, 78 ГПК України, як таке, що не суперечить законодавству та судом не встановлено порушення прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та письмові пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, дійшов висновку про підставність та обґрунтованість пред'явленого позову, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 1200 грн. заборгованості.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, судовий збір в сумі 1600 грн. в порядку ст.ст.44, 49 ГПК України, слід покласти на нього.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Ткачука Руслана Івановича (44540, Волинська обл., Камінь-Каширський район, село Нуйно, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь приватного виробничо-торгового підприємства "Світязь" (43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Офіцерська, будинок 20А, ) 1200 (одну тисячу двісті гривень) грн. заборгованості та 1600 (одну тисячу шістсот гривень) грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

11.12.2017

Головуючий суддя М.С. Шум

суддя В.М. Дем'як

суддя С.В. Костюк