ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Справа № 916/4686/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А.(доповідач),
суддів:Барицької Т.Л., Євсікова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2016
та на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017
у справі№ 916/4686/15
Господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сбербанк"
до1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудспецтех", 2.Компанії "Навіа Комерс Інк"
провизнання недійсним форвардного контракту
та за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудспецтех"
доПублічного акціонерного товариства "Сбербанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Компанія "Навіа Комерс Інк"
про визнання дійсним форвардного контракту
за участю представників:

позивача - Чуйко Я.В., довір. від 22.11.2017

відповідача-1 - Кобелєв О.О., довір. від 01.11.2017

відповідача-2 - не з'явились

третьої особи - не з'явились

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.12.2016 у справі № 916/4686/15 (суддя Зайцев Ю.О.), відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю " Укрбудспецтех" (відповідач-1) та Компанії "Навіа Коммерс Інк." (відповідач-2) про визнання недійсним форвардного контракту від 07.05.2015. Провадження у справі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудспецтех" припинено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у даній справі (головуючий суддя Колоколов С.І., судді: Разюк Г.П., Принцевська Н.М.) залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2016 у справі № 916/4686/15.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2016, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у справі № 916/4686/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статті 12 Закону України "Про іпотеку".

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що 15.07.2011 у між Приватним акціонерним товариством "ФК "Чорноморець" та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (після внесення змін до статуту найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") укладено договір про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Ріелті Груп" (іпотекодавець) укладені нотаріально посвідчені договори іпотеки, згідно з якими в іпотеку ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" передано об'єкти нерухомості.

Відповідно до підпункту 4.3.2 іпотечних договорів іпотекодавець має право передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, позичку, оренду, лізинг чи інше користування, передавати його в наступну іпотеку, відчужувати предмет або розпоряджатися ним іншим чином лише на підставі попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

07.05.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Ріелті Груп", нове найменування ТОВ "Укрбудспецтех" (продавець) та Компанією "Навіа Коммерс ІНК." (покупець) укладено форвардний контракт, за умовами якого ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" зобов'язалось в майбутньому продати, а Компанія "Навіа Коммерс ІНК." - придбати базовий актив за ціною, визначеною сторонами на момент укладення форвардного контракту.

Відповідно до пункту 2.1 форвардного контракту базовим активом є наступне нерухоме майно:

- нежилі приміщення торговельного комплексу, що складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 5806,7 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, 25, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежилі приміщення торговельного комплексу, що складаються з нежилих приміщень шостого поверху, загальною площею 4494,6 кв.м. та знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, 25, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежилі приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 741,2 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, проспект Олександрівський, будинок 43, приміщення 101, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів загальною площею 1059,8 кв.м., за адресою: м. Одеса, проспект Олександрівський, будинок 43, приміщення 201, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежилі приміщення підвалу, першого та другого поверхів, загальною площею 3599,4 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, 88/1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежилі приміщення підвалу, першого, другого, третього та четвертого поверхів, загальною площею 2277,9 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, 88/1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежитлова будівля торгового центру "Мега-маркет", загальною площею 3044,2 кв.м., що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Мала Арнаутська, 105, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежитлові будівлі, що в цілому складаються з будівель літ "А", літ "Б", загальною площею 582,1 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Азарова Віце-адмірала, 1/1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 1;

- нежилі приміщення торговельного комплексу, що складаються з нежитлової будівлі літ "А" (II черга), загальною площею 5281,7 кв.м. та знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Пантелеймонівська, 27, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 01.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 вказаного контракту під строком виконання юридичних зобов'язань розуміється день, коли сторони зобов'язуються укласти угоду (угоди) купівлі-продажу покупцю базового активу.

Під строком виконання фінансових зобов'язань розуміється строк, протягом якого покупець повинен виконати зобов'язання по оплаті 100% вартості базового активу, який набувається згідно з умовами даного контракту.

Моментом виконання контракту - є момент укладання сторонами відповідної угоди (угод) купівлі-продажу базового активу та проведення розрахунків на базовий актив.

Пунктом 3.3 контракту встановлено, що базовий актив повинен бути переданий покупцю після укладання відповідної угоди (угод) купівлі-продажу шляхом підписання сторонами відповідного акта прийому-передачі протягом дня, наступного за днем укладання сторонами угоди (угод) купівлі-продажу базового активу або в день укладання угоди.

У пункті 5.1 контракту зазначено, що відчуження базового активу здійснюється сторонами шляхом укладання окремої угоди/угод, договору/договорів купівлі-продажу в порядку та формі встановленому законодавством України на момент укладання такої угоди (договору).

Відповідно до пункту 6.2 вказаного контракту у разі прострочення продавцем виконання свого зобов'язання по відчуженню базового активу покупцю, в тому числі шляхом не укладання відповідної угоди (угод) купівлі-продажу базового активу, покупець має право вимагати від продавця виконання зобов'язання по відчуженню базового активу в судовому порядку, так і в односторонньому порядку відмовитись від даного контракту.

Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" звернулось до суду з позовом до ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" та Компанії "Навіа Коммерс Інк." про визнання недійсним форвардного контракту, укладеного відповідачами 07.05.2015.

Позовні вимоги мотивовані порушенням прав позивача, як іпотекодержателя майна, предмету оспорюваного форвардного контракту, оскільки відповідачі не отримали згоди позивача на укладення спірного контракту щодо розпорядження предметом іпотеки.

У свою чергу, ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" звернулось до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", третя особа - Компанія "Навіа Коммерс Інк.", з зустрічним позовом про визнання дійсним форвардного контракту, укладеного між ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" та Компанією "Навіа Коммерс Інк." 07.05.2015.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.03.2016 у задоволенні позову ПАТ "Сбербанк" відмовлено. Провадження у справі за зустрічним позовом ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" припинено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 916/4686/15 рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2016 у даній справі касаційну скаргу ПАТ "Сбербанк" задоволено частково. Скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.03.2016. Справу № 916/4686/15 передано до Господарського суду Одеської області на новий розгляд в іншому складі суду.

Постанова мотивована тим, що суди не з'ясували правову природу спірного правочину, його істотні умови, зокрема, права та обов'язки сторін за спірним правочином, дату його вчинення та дату розрахунку покупця за спірне іпотечне майно, чи був спірний правочин направлений на відчуження майна, що перебуває в іпотеці позивача, чи обумовлено спірним контрактом обов'язок сторін укласти інший правочин купівлі-продажу цього ж майна на виконання спірного форвардного контракту, чи звертався іпотекодавець до позивача за згодою на укладення спірного правочину, чи надавав позивач таку згоду.

Суди попередніх інстанцій не з'ясували, чи передбачено договорами іпотеки, укладеними між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп", право іпотекодавця в односторонньому порядку відмовитись чи розірвати договори іпотеки, вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження предметів іпотеки.

Крім того, не перевірили доводи позивача щодо вчинення відповідачами юридично значимих дій, направлених на фактичне виконання спірного контракту з відчуження предметів іпотеки.

Після нового розгляду справи судами попередніх інстанцій, з позицією яких погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, відмовлено позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Абзацом 5 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач, звертаючись з позовом, вказує на те, що він є іпотекодержателем майна, яке є предметом форвардного контракту.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Відповідно до частини 3 статті 12 вказаного Закону правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Пунктом 14.1.45.3 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що форвардним контрактом є стандартизований цивільно-правовий договір, за яким продавець зобов'язується у майбутньому в установлений строк передати базовий актив у власність покупця на визначених умовах, а покупець зобов'язується прийняти в установлений строк базовий актив і сплатити за нього ціну, визначену договором.

Згідно зі статтею 9 Положення про вимоги до стандартної (типової) форми деривативів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1999 № 632, форвардним контрактом є двостороння угода за стандартною (типовою) формою, яка засвідчує зобов'язання особи придбати (продати) базовий актив у визначений час та на визначених умовах у майбутньому, з фіксацією цін такого продажу під час укладення форвардного контракту.

Форвардний контракт є деривативом.

У статті 1 вказаного Положення зазначено, що базовий актив це товари, цінні папери, кошти та їх характеристики, що є предметом виконання зобов'язань за деривативом. Дериватив - стандартний документ, що засвідчує право та/або зобов'язання придбати або продати базовий актив на визначених ним умовах у майбутньому;

Пунктом 14.1.45.3 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що деривативом є стандартний документ, що засвідчує право та/або зобов'язання придбати чи продати у майбутньому цінні папери, матеріальні або нематеріальні активи, а також кошти на визначених ним умовах.

Відповідно до пунктів 14.1.244, 14.1.138 статті 14 вказаного Кодексу товари це матеріальні та нематеріальні активи. Матеріальні активи є основними засобами.

До основних засобів віднесено будівлі, споруди (пункт 138.3.3 Податкового кодексу України).

Отже, нерухомість може бути предметом форвардного контракту.

Посилання суду І інстанції на пункт 14.1.111 статті 14 Податкового кодексу України, який втратив чинність на момент підписання спірного контракту, не призвело до неправомірних висновків суду щодо предмета контракту.

Форвардний контракт базується на майбутній вартості базового активу.

Пунктом 3.3 форвардного контракту встановлено, що базовий актив повинен бути переданий покупцю після укладання відповідної угоди (угод) купівлі-продажу шляхом підписання сторонами відповідного акта прийому-передачі протягом дня, наступного за днем укладання сторонами угоди угод) купівлі-продажу базового активу або в день укладання угоди.

У пункті 5.1 контракту зазначено, що відчуження базового активу здійснюється сторонами шляхом укладання окремої угоди/угод, договору/договорів купівлі-продажу в порядку та формі встановленому законодавством України на момент укладання такої угоди (договору).

Згідно з пунктом 5.3. контракту на момент укладення правочину (договору) з купівлі-продажу продавець зобов'язався забезпечити відсутність будь-яких заборон та обмежень щодо базового активу, а також діючих заборон та обмежень на майнові права на базовий актив, в т.ч., але не виключно: заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяжень нерухомого майна, податкових арештів, відсутність прав на базовий актив третіх осіб та інше.

Тобто, спірний форвардний контракт не передбачає відчуження базового активу, відчуження відбувається шляхом укладання угод купівлі-продажу в порядку та формі встановленому законодавством України.

Відтак, на виконання форвардного контракту, укладаючи в майбутньому договори купівлі-продажу базового активу, ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" повинен буде отримати письмову згоду іпотекодержателя на таке відчуження іпотечного майна, що є базовим активом.

Не отримання такої згоди іпотекодавцем є підставою для визнання таких договорів недійсними (нікчемними) в силу статті 12 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, листом № 15U/01 від 28.01.2016 Компанія "Навіа Коммерс Інк." в односторонньому порядку відмовилась від форвардного контракту від 07.05.2015.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 припинено провадження у справі № 916/3436/15, за позовом Компанії "Навіа Коммерс Інк." до ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" про зобов'язання виконати обов'язок в натурі за форвардним контрактом, на підставі пункту 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою Компанії "Навіа Коммерс Інк." від позову.

Судом першої інстанції припинено провадження у справі № 916/4686/15 в частині зустрічного позову ТОВ "Укрбудспецтех" про визнання дійсним форвардного контракту від 07.05.2015, у зв'язку з відмовою ТОВ "Укрбудспецтех" від вказаного позову, посилаючись на односторонню відмову Компанії "Навіа Коммерс Інк." від форвардного контракту від 07.05.2015.

Оскільки спірний форвардний контракт не передбачає відчуження базового активу (предмету іпотек) відсутні підстави для отримання згоди іпотекодержателя на укладення вказаного контракту, відтак відсутні підстави для визнання вказаного контракту недійсним на підставі статті 12 Закону України "Про іпотеку". Крім того, оспорюваний контракт, який на дату звернення позивача з даним позовом був розірваним, не порушує прав та законних інтересів позивача.

Виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, виконавши вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 05.10.2016 та з урахуванням того, що господарські суди у порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно дослідили подані сторонами докази, усім доводам надали обґрунтовану та належну правову оцінку, проаналізували відносини сторін та правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильного висновку судів попередніх інстанцій, зводяться передусім до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтями 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.12.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у справі № 916/4686/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

О.О. ЄВСІКОВ