РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/16923/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомісто"

про стягнення 263942,35 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Півень Д.О. (довіреність)

від відповідача: Малімон О.О. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомісто" (відповідач) 291296,80 грн. заборгованості за угодою №Р8383184-01/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2013 № 8383184 з яких: 210000,00 грн. - борг, 10357,60 грн. - пеня, 66366,53 грн. - інфляційні втрати, 14930,27 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов угоди №Р8383184-01/16 від 25.01.2016 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 від 25.11.2013 щодо сплати боргу за використану електричну енергію в строки, визначені вказаною угодою, у зв'язку з чим, позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 210000,00 грн. Також, внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані 3% річних у розмірі 14930,27 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 66366,53 грн., а також 10357,60 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 порушено провадження у справі № 910/16923/17 та призначено її до розгляду на 07.11.2017.

06.11.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

06.11.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2017 розгляд справи №910/16923/17 відкладено на 28.11.2017.

20.11.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли докази часових оплат та заява про зменшення позовних вимог.

23.11.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи та заява, в якій відповідач зазначив про відсутність необхідності надавати відзив, так як не має підстав заперечувати викладене у позовній заяві.

В судовому засіданні 28.11.2017 представник позивача надав пояснення щодо поданої заяви про зменшення позовних вимог (вих. №21/1/5-143 від 16.11.2017), просив суд прийняти її до розгляду.

В своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 263942,35 грн., з яких: 210000,00 грн. - борг, 44123,43 грн. - інфляційну складову боргу, 9818,92 грн. - 3 % річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку із чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

Також у свої заяві позивач просить суд повернути судовий збір у сумі 410,31 грн. у зв'язку зі сплатою у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 повернуто з Державного бюджету України ПАТ "Київенерго" судовий збір у сумі 410,31 грн. у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Присутній в судовому засіданні 28.11.2017 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2017 визнав позов.

В судовому засіданні 28.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2013 між позивачем як постачальником та відповідачем як споживачем укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов викладених у цьому договорі.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору, постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження.

Згідно із п. 2.3.1 договору, споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку №2.

25.01.2016 між позивачем та відповідачем укладено угоду №Р8383184-01/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 від 25.11.2013 (надалі - угода про реструктуризацію заборгованості).

Відповідно до п. 1 угоди про реструктуризацію заборгованості, споживач (відповідач) визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією (позивачем) за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 від 25.11.2013 станом на 01.12.2015 загальною сумою 238178,29 грн.

Згідно із п. 2 угоди про реструктуризацію заборгованості, відповідач зобов'язується сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму протягом січня 2016 року - грудня 2016 року щомісячними платежами згідно із додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно із вищевказаним договором за реквізитами вказаними у даній угоді.

Так, згідно із умовами угоди, відповідач зобов'язався здійснювати оплату заборгованості за наступним графіком: січень 2016 року - 50000,00 грн., лютий 2016 року - 17107,19 грн., березень 2016 року - 17107,11 грн., квітень 2016 року - 17107,11 грн., травень 2016 року - 17107,11 грн., червень 2016 року - 17107,11 грн., липень 2016 року - 17107,11 грн., серпень 2016 року - 17107,11 грн., вересень 2016 року - 17107,11 грн., жовтень 2016 року - 17107,11 грн., листопад 2016 року - 17107,11 грн., грудень 2016 року - 17107,11 грн.

Пунктом 5 угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено, що у разі порушення відповідачем умов цієї угоди (невиконання або неналежне виконання) вона може бути розірвана в односторонньому порядку за заявою позивача. При цьому умова угоди щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та позивач набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу. У такому разі угода вважається розірваною через один місяць після письмового повідомлення позивача про це відповідача.

Ця угода є невід'ємною частиною договору на постачання електричної енергії №8383184 від 25.11.2013 (п. 6 угоди).

У зв'язку із невиконанням відповідачем умов угоди №Р8383184-01/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184, позивачем заявлено про стягнення з відповідача (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) суму основного боргу у розмірі 263942,35 грн., а також 3 % річних у сумі 9818,92 грн. та 44123,43 грн. - інфляційну складову боргу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, у зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 від 25.11.2013 в частині оплати використаної електричної енергії та наявністю заборгованості за вказаним договором у розмірі 238178,29 грн., між позивачем та відповідачем укладено угоду.

Згідно із угодою про реструктуризацію заборгованості, відповідач визнав та підтвердив факт наявності станом на 01.12.2013 заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 від 25.11.2013 у сумі 238178,29 грн. та зобов'язався здійснювати оплату заборгованості протягом січня 2016-грудень 2016 року щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця за наступним графіком: січень 2016 року - 50000,00 грн., лютий 2016 року - 17107,19 грн., березень 2016 року - 17107,11 грн., квітень 2016 року - 17107,11 грн., травень 2016 року - 17107,11 грн., червень 2016 року - 17107,11 грн., липень 2016 року - 17107,11 грн., серпень 2016 року - 17107,11 грн., вересень 2016 року - 17107,11 грн., жовтень 2016 року - 17107,11 грн., листопад 2016 року - 17107,11 грн., грудень 2016 року - 17107,11 грн.

Згідно із наявними в матеріалах справи виписками по рахунку відповідач здійснив часткове погашення заборгованості у сумі 28178,29 грн. (29.06.2016 - 2178,29 грн., 19.08.2016 - 6000,00 грн., 08.06.2017 - 20000,00 грн.).

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач в порушення умов угоди про реструктуризацію заборгованості, сплату боргу у визначені графіком строки та в сумах, належним чином не здійснював, у зв'язку із чим, позивач направив відповідачу лист вих. 36КД/31/312/272 від 12.08.2016 в якому повідомив про припинення дії угоди.

Згідно із п. 5 угоди про реструктуризацію заборгованості, у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем умов угоди, остання бути розірвана в односторонньому порядку за заявою позивача. Угода вважається розірваною через один місяць після письмового повідомлення позивача про це відповідача.

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 3 статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №0696 лист позивача про припинення дії угоди про реструктуризацію заборгованості відповідач отримав 16.08.2016.

За таких обставин та на підставі п. 5 угоди, з 17.09.2016 угода про реструктуризацію заборгованості є розірваною та позивач набув право вимоги всієї несплаченої частини боргу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем умов угоди про реструктуризацію заборгованості, у зв'язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 210000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за угодою №Р8383184-01/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 у розмірі 210000,00 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, розмір невиконаного зобов'язання за угодою про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №8383184 підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 210000,00 грн.

Позивач, також просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 9818,92 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 44123,43 грн., нараховані за періоди: з 26.01.2016 по 28.06.2016, з 29.06.2016 по 18.08.2016, з 19.08.2016 по 17.09.2016, з 26.02.2016 по 17.09.2016, 26.03.2016 по 17.09.2016, з 26.04.2016 по 17.09.2016, з 26.05.2016 по 17.09.2016, 26.06.2016 по 17.09.2016, з 26.07.2016 по 17.09.2016, з 26.08.2016 по 17.09.2016, з 18.09.2016 по 07.06.2017, з 08.06.2017 по 16.11.2017, з 09.06.2017 по 16.11.2017.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунки 3% річних у сумі 9818,92 грн. та інфляційних втрат у сумі 44123,43 грн. є арифметично вірними, у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" повністю.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екомісто" (04114, м. Київ, вулиця Вишгородська, будинок 45-А/4, офісне приміщення 34, ідентифікаційний код 35429115) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) заборгованість у розмірі 210000,00 грн., 3% річних у розмірі 9818,92 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 44123,43 грн., судові витрати у розмірі 3959,14 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2017.

Суддя С.О. Турчин