ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р.Справа № 922/4024/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Головного управління Національної поліції в Харківській області, м. Харків
про стягнення 750,83 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 01-16/4846 від 15.08.2017 р.

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю №1494/119-26/01-2017 від 09.06.2017р.

ОСОБА_3 за довіреністю № 2208/119/01/26-2017 від 20.09.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 750,83 грн., з яких: 516,38 грн. - пеня за період з листопада 2016 р. по квітень 2017 р.; 88,27 грн. - 3% річних за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р.; 146,18 грн. - індекс інфляції за січень 2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.12.2017 р. було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2017 р. о 11:00.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 12.12.2017 р. за вх. № 41528, надав письмові заперечення на позовну заяву з додатком, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Також, відповідач, через канцелярію господарського суду 12.12.2017 р. за вх. № 41532, надав клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню, та розрахунки 3% річних, пені та інфляційних втрат. Згідно клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) відповідач вказував, що заборгованість за несвоєчасну оплату електричної енергії виникла не з вини відповідача, оскільки Головне управління Національної поліції в Харківській області є бюджетною організацією та неприбутковою, що утримується за рахунок коштів державного бюджету; строк прострочення розрахунків з позивачем за отриману електричну енергію є відносно незначним, сума заборгованості на момент поданої позовної заяви виплачена ГУНП в повному обсязі. Крім того, згідно розрахунків відповідач вказував, що загальна сума 3% річних за період з вересня 2016 р. по серпень 2017 р. складає 84,97 грн., загальна сума індексу інфляції складає 146,18 грн., а проти розрахунку пені відповідач заперечує у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні частково заперечували проти позову.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд встановив наступне.

23 вересня 2016 року між АК "Харківобленерго" (постачальник) та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 55456 (надалі - договір про постачання електричної енергії).

Відповідно до умов встановлених п. 2.2.2. договору про постачання електричної енергії постачальник електричної енергії (позивач) зобовязувався постачати електричну енергію в обсягах, визначених в розділі 5 договору, з урахуванням розділу 6 договору, відповідно до додатку № 1 до договору.

Відповідно до п. 2.3.3. договору про постачання електричної енергії споживач (відповідач) зобовязувався своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електроенергії та інші нарахування.

Пунктом 4.2.1. договору про постачання електричної енергії було встановлено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Згідно позову позивач вказує, що станом на 01.11.2017 р. за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р. відповідач має перед позивачем борг у розмірі 750,83 грн., з яких: 516,38 грн. - пеня за період з листопада 2016 р. по квітень 2017 р.; 88,27 грн. - 3% річних за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р.; 146,18 грн. - індекс інфляції за січень 2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем були надані до суду копії наступних документів: звіти про обсяг спожитої електричної енергії за спірний період, акти про використання електричної енергії за спірний період, відомості про витрати електричної енергії, рахунки за всі нарахування за спірний період та докази їх відправлення відповідачу (том 1 а.с. 51 - 120). Також, позивачем були надані до суду відповідні розрахунки заявлених до стягнення сум.

Дослідивши розрахунки сторін, судом було встановлено, що загальна сума 3% річних за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р. складає 84,97 грн., сума індексу інфляції за січень 2017 р. складає 146,18 грн. та сума пені за період з листопада 2016 р. по квітень 2017 р. складає 516,38 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджуються позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних за період з жовтня 2016 р. по вересень 2017 р. у розмірі 84,97 грн., суми індексу інфляції за січень 2017 р. у розмірі 146,18 грн. та суми пені за період з листопада 2016 р. по квітень 2017 р. у розмірі 516,38 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, суд враховує, що ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

В даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи інтереси позивача, а також зважаючи на те, що сплата відповідачем пені зачіпає не лише його майнові інтереси, а й держави, оскільки відповідач фінансується за рахунок Державного бюджету, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 258,19 грн., 3% річних у розмірі 84,97 грн. та інфляційних втрат у розмірі 146,18 грн.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України та п.4.3. Постанови Пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", яким передбачено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду у розмірі 1592,96 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 230, 231, 232, 233, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5, ідентифікаційний код 40108599) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ідентифікаційний код 00131954; п/р 5 в АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_3", МФО 380805) пеню у розмірі 258,19 грн., 3% річних у розмірі 84,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 146,18 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1592,96 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_5