ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 917/800/17

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Камишевої Л.М., судді Плахова О.В.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1- за довіреністю №10-74/1933 від 15.02.2017р.;

відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю №2 від 24.11.2017р.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради, м. Полтава

на рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р.

у справі №917/800/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава в особі Лубенської філії ПАТ "Полтаваобленерго", м. Лубни

до відповідача ОСОБА_3 підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, м. Лубни

про стягнення 570315,35грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у справі №917/800/17 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради на користь ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Лубенської філії ПАТ "Полтаваобленерго" 432736,68грн. основного боргу за електричну енергію, 17754,65грн. пені, 100261,26грн. інфляційних втрат, 19562,76грн. 3% річних, 8555,18грн. витрат по сплаті судового збору (т.1,а.с.196-199).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 11, 525,526, 530, 547-548, 599, 610,611, 625 ЦК України, статті 193, 202, 232, 275 ГК України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту виконання позивачем умов договору про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. №1270 та порушенням відповідачем своїх зобовязань щодо оплати поставленої електричної енергії, наявністю заборгованості у розмірі 432736,68грн. за період з травня по серпень 2014року і обґрунтованістю нарахування пені на заборгованість, яка виникла у період з березня 2016року по лютий 2017року, у розмірі 17754,65грн. за період прострочення з квітня 2016року по березень 2017року; 100261,26грн. інфляційних втрат та 3% річних за період з жовтня 2015року по березень 2017року на суму заборгованості, яка виникла за період з вересня 2015року по лютий 2017року.

КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у справі №917/800/17 та залишити без розгляду позовну заяву ПАТ «Полтаваобленерго» (т.1,а.с.207-215).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що: по-перше, місцевий господарський суд в порушення вимог статей 56, 57, 61, 63 ГПК України не переконався в надісланні копії позовної заяви відповідачу, чим, на думку скаржника, порушив принцип змагальності сторін, що призвело до порушення прав відповідача в частині надання повноцінного відзиву на позовну заяву; по-друге, місцевий господарський суд критично оцінив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України про визнання такими, що не відповідають Конституції України деяких законодавчих актів, у тому числі ч.ч.1,2 Закону України «Про електричну енергію» тощо; по-третє, судом не прийнято до уваги наявність спору щодо суми боргу, оскільки між сторонами спору не підписані акти звірки; по-четверте, позивачем не надано доказів на підтвердження показань лічильника використаної електроенергії.

Відзивом від 18.09.2017р. ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у справі №917/800/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що позивачем виконані вимоги статті 56 ГПК України та надіслано відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення, які містяться в матеріалах справи. Крім того, зазначає, що представники відповідача неодноразово ознайомлювались з матеріалами справи, що свідчить про обізнаність з вимогами, заявленими позивачем у позовній заяві, та створення відповідачеві належних умов для надання своїх доказів та заперечень. Також, на думку позивача, суд правомірно та обґрунтовано відмовив у зупиненні провадження у справі до закінчення розгляду Конституційним судом України подання Верховного Суду України, оскільки обставини, які встановлюються Конституційним Судом України, безпосередньо не повязані з колом обставин, які доводились у справі №917/800/17. Також зазначає, що матеріалами справи підтверджується фактична сума заборгованості, а саме: відомостями про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії за період з травня по серпень 2014року; актами про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії та рахунками за активну електричну енергію (т.2, а.с.3-8).

У додаткових поясненнях до відзиву від 19.10.2017р. позивач вказує на те, що за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за договором від 17.05.2010р. №1270 у період з квітня 2016року по березень 2017року нарахована пеня у відповідності до п.4.2.1 цього договору, п.9 додатку №2 до договору, з врахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини 6 статті 232 ГК України у межах шестимісячного строку та у розмірі не більшому подвійної облікової ставки НБУ (т.2, а.с.29-41).

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 20.10.2017р. відповідач зазначає, що 19.10.2017р. сума заборгованості у розмірі 432736,68грн. погашена, а отже, на думку скаржника, нараховані пеня, 3% річних та інфляційних втрат не підлягають стягненню, оскільки вони нараховані на суму боргу, яка на сьогоднішній день відсутня. Крім того, скаржник вказує на те, що КП «Лубни-водоканал» є збитковим, а стягнення штрафних санкцій може призвести до повної зупинки підприємства, і, відповідно, залишення міста Лубни без питної води, зупинки роботи каналізаційних та очисних споруд. Також вказує на те, що судом стягнуто пеню за період з жовтня 2015року по березень 2017року, яка нарахована на борг, який не є предметом спору, а отже вважає, що пеню нараховано необґрунтовано. Також зазначає про неможливість надання розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені у звязку з відсутністю на підприємстві відповідача позовної заяви з відповідними додатками та розрахунками (т.2,а.с.55-58).

Відповідачем надано платіжне доручення від 19.10.2017р. №782 на суму 432736,68грн., в якому в графі призначення платежу визначено: «за електроенергію за 05,06,07,08 2014року по рішенню господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у справі 917/800/17» (т.2,а.с.59).

Клопотанням від 06.12.2017р. відповідач у відповідності до вимог статті 83 ГПК України, статті 551 ЦК України та 233 ГК України просить зменшити розмір пені, оскільки підприємство надає послуги з водопостачання та водовідведення населенню міста, підприємствам, установам та організаціям; є збитковим з підстав, наявності заборгованості по відшкодуванню субсидій державою. Відшкодування штрафних санкцій може призвести до зупинки роботи підприємства та, відповідно, залишення міста Лубни без питної води (т.2,а.с.164,165).

В судовому засіданні, 28.11.2017р., оголошено перерву до 07.12.2017р. та повторно зобовязано сторін виконати ухвалу суду апеляційної інстанції від 31.10.2017р. та здійснити звірку взаєморозрахунків.

07.12.2017р. позивачем надані додаткові пояснення до відзиву з наведенням розрахунку заборгованості за період з травня по серпень 2014року, 3% річних, інфляційних втрат за період з жовтня 2015року по березень 2017року та пені за період з квітня 2016року по березень 2017року, в якому він також зазначає, що рішенням господарського суду Полтавської області від 14.11.2017р. у справі №917/1581/17 стягнуто з КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області борг за поставлену електричну енергію з вересня 2014року по липень 2017року, у звязку з чим вважає, що період та суми заборгованості за активну електричну енергію з вересня 2014року по квітень 2017року підтверджені вказаним рішенням і наказом на примусове виконання (т.2,а.с.150-155).

Також, 07.12.2017р. відповідачем наданий розрахунок 3% річних, інфляційних та пені, здійснений сторонами спору (т.2,а.с.158-163).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача зазначив, що сторонами проведено звірку розрахунків суми боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені, який повністю перевірений та узгоджений сторонами спору і наданий кожною зі сторін до суду.

Представник позивача також зазначив, що сторони на виконання вимог суду апеляційної інстанції здійснили звірку розрахунків за поставлену електричну енергію, штрафних санкцій, інфляційних нарахувань і 3% річних, які надані сторонами та повною мірою погоджені. Крім того, зазначив, що сторонами при здійсненні звірки суми боргу та штрафних санкцій виявлено технічну помилку, що призвело до незначних розбіжностей між наданими розрахунками суду першої інстанції з розрахунком, здійсненим сторонами спору. При цьому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.05.2010р. між ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальником) та КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради (споживачем) укладений договір про постачання електричної енергії №1270, п.1 якого встановлено, що постачальник продає електричну енергію (як різновид товару) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 4777кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (т.1, а.с.11-14).

Відповідно до п.2.3.3 цього договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів електричної енергії".

Згідно з п.4.2.1 цього договору за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,01%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми. Сума пені, компенсаційні нарахування встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 9.4 цього договору встановлено, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010 р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду його умов.

У п. 1 додатку №2 до договору про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. №1270 «Порядок розрахунків» визначено, що розрахунковим вважається період з 8-00 годин 25 числа попереднього місяця до 8-00 годин такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (т.1, а.с.15).

Відповідно до визначеної згідно пункту 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних (10 операційних для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію) днів з дня виписки рахунку (п. 2 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270).

Відповідно до п.3 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270 споживач самостійно знімає показники розрахункових лічильників о 8-00год. 25 числа, оформляє «Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії», та до 15-00 надає її постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення «Акта про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії».

Пунктом 4 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270 встановлено, що обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, підтверджується актом про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії" (додаток № 4 до Договору), який оформляється постачальником та підтверджується споживачем у триденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого акта про обсяги споживання (переданої ) споживачу (субспоживачу) електричної енергії або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови підписання трьома представниками постачальника.

Згідно з пунктом 9 цього додатку до договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня; на суму боргу здійснюються компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції за весь час прострочення.

У пункті 3 додатку 3 до договору про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. №1270 встановлено, що на підставі відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії постачальником здійснюється розрахунок фактично використаної електричної енергії у розрахунковому періоді, оформлюється актом про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії та рахунок за використану у розрахунковому періоді електричну енергію.

На виконання п.3 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270 відповідачем оформлені та передані позивачу відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії КП «Лубни-водоканал» від 25.05.2014р. №5, від 25.06.2014р. №6, від 25.07.2014р. №7, від 26.08.2014р. №8, а також помісячно за період з 25.09.2015р. по 24.03.2017р. (т.1, а.с.30-33, 63-89), на підставі яких відповідно до пунктів 3 додатків 2 та 3 до договору від 17.05.2010р. позивачем виписані рахунки, які отримані відповідачем, та складені акти про обсяги спожитої (переданої споживачу (субспоживачу) електричної енергії, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб (т.1,а.с.34-37, 90-126).

Відповідач оплату за одержану електричну енергію в період з травня по серпень 2014року та з вересня 2015року по квітень 2017року здійснив частково, з простроченням прийнятих на себе грошових зобовязань, що стало підставою для звернення ПАТ «Полтаваобленерго» з позовом до господарського суду про стягнення з Комунального підприємства Лубни-водоканал 432736,68грн. основної суми боргу за період травень-серпень 2014року, 17754,65грн. пені, яка нарахована за зобовязаннями, які виникли за період з березня 2016року по лютий 2017року, та 100261,26грн. інфляційних втрат та 19562,76грн. 3% річних за період з жовтня 2015року по березень 2017року на суму заборгованості, яка виникла за період з вересня 2015року по лютий 2017року (т.1,а.с.2-7).

01.08.2017р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.1, а.с.196-199).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга КП Комунального підприємства Лубни-водоканал Лубенської міської ради не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. №1270, пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270 споживач самостійно знімає показники розрахункових лічильників о 8-00год. 25 числа, оформляє «Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії», та до 15-00 надає її постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення «Акта про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії».

Пунктом 3 додатку №2 до договору від 17.05.2010р. №1270 встановлено, що відповідно до визначеної згідно пункту 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня виписки рахунку (п. 2 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270).

Пунктом 4 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270 встановлено, що обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, підтверджується актом про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії" (додаток № 4 до Договору), який оформляється постачальником та підтверджується споживачем у триденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого акта про обсяги споживання (переданої ) споживачу (субспоживачу) електричної енергії або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови підписання трьома представниками постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Полтаваобленерго» поставлено електричну енергію в травні-серпні 2014року на загальну суму 1734429,17грн., що підтверджується відомостями про фактичні показники розрахункових приладів обліку електричної енергії КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради від 25.05.2014р., від 25.06.2014р., від 25.07.2014р., від 26.08.2014р., рахунками від 26.05.2014р., 25.06.2014р., від 25.07.2014р., від 26.08.2014р. та актами до договору від 17.05.2010р. №1270 про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії (т.1, а.с.30-37).

КП «Лубни-кодоканал» Лубенської міської ради частково та несвоєчасно виконувало прийняті на себе грошові зобовязання по оплаті за поставлену електричну енергію за договором від 17.05.2010р. №1270, у звязку з чим станом на 26.05.2017р. (момент звернення з позовом та 29.05.2017р.-дата порушення провадження у справі) за відповідачем утворився борг у сумі 432736,68грн., що платіжним дорученнями та виписками по рахунку (т.1,а.с.19-29).

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що після прийняття рішення місцевим господарським судом, 19.10.2017р, відповідачем у повному обсязі погашено суму заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням №782 на суму 432736,68грн. (т.2, а.с.58), а також в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач у повному обсязі визнав суму заборгованості.

Враховуючи неналежне виконання позивачем своїх зобовязань за договором від 17.05.2010р. №1270 та визнання відповідачем суми боргу за поставлену електричну енергію у травні-серпні 2014року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ПАТ «Полтаваобленерго» до КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради щодо стягнення суми боргу у розмірі 432736,68грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України)

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр".

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При розрахунку інфляційних втрат слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

З матеріалів справи вбачається, що протягом вересня 2014року липня 2017року позивачем на виконання умов договору про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. №1270 поставлено електричну енергію, що підтверджується відомостями про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради, рахунками та актами про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії (т.1,а.с.63-126), однак оплата відповідачем здійснена не в повному обсязі та з простроченням строків.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням господарського суду Полтавської області від 14.11.2017р. у справі №917/1581/17 стягнуто КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради на користь «Полтаваобленерго» 1955918,76грн. заборгованості за електричну енергію, поставлену з вересня 2014року по липень 2017року, яке набрало законної сили та не оскаржено в апеляційному порядку, на виконання якого видано наказ (т.2,а.с.106-109,157).

Також, на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 31.10.2017р. сторонами здійснено звірку розрахунків щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат та виявлено арифметичні помилки в розрахунках позивача, наданих до позовної заяви. Так, сторони встановили, що розмір 3% річних, нарахованих за період з 02.10.2015року по 31.03.2017року становить 19560,05грн., інфляційних втрат за період з жовтня 2015 року по травень 2017року складає 100245,02грн.

Сторони в судовому засіданні апеляційної інстанції, 07.12.2017р., підтвердили вказані суми, та відповідач визнав їх у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 2.5-1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Враховуючи викладене, обставини справи щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат за кожен зі спірних періодів та дати погашення боргу в розумінні статті 35 ГПК України є приюдиційними та не підлягають доказуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у даній справі в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід змінити у звязку з допущенною арифметичною помилкою позивача при здійсненні розрахунку та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 19560,05грн. за період з 02.10.2015р. по 31.03.2017р. та інфляційні втрати в сумі 100245,025грн. за період з 16.10.2015р. по 15.04.2017р. на суму боргу, яка виникла в період з вересня 2015року по квітень 2017року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9 додатку №2 до договору про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. №1270 встановлено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даних порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується.

Пунктом 2 додатку 2 до договору від 17.05.2010р. №1270 встановлено, що відповідно до визначеної згідно пунктом 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня виписки рахунку.

Сторони з урахуванням умов договору, чинного законодавства, зокрема, статей 253-255 ЦК України, статті 232 ГК України здійснили взаємний розрахунок пені, при цьому врахували дати фактичної сплати боргу, кількість днів прострочення, та встановили, що розмір пені за період прострочення з 01.04.2016р. по 31.03.2017р. на суму заборгованості, яка виникла з лютого 2016року по березень 2017року, становить 17751,35грн., що також підтверджено позивачем та відповідачем в судовому засіданні апеляційної інстанції, а отже вказані обставини в розумінні статті 35 ГПК України є приюдиційними та не підлягають доказуванню. Крім того, судом апеляційної інстанції перевірені розрахунки як позивача, так і відповідача та встановлено правильність їх проведення.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у даній справі в частині стягнення пені слід змінити у звязку з допущенною арифметичною помилкою позивача при здійсненні розрахунку та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 17751,35грн. за період з 01.04.2016р. по 31.03.2017р.

КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради подано клопотання про зменшення пені на 95% до 887,57грн. з посиланням на статті 551 ЦК України, 233 ГК України, 83 ГПК України (т.2,а.с.164-165).

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин неналежного виконання умов договору про постачання електричної енергії від 17.05.2010р. у період 2015-2017років.

Доказів в підтвердження важкого матеріального становища чи неможливості здійснення розрахунків у 2015, 2016роках або інших підстав, які б свідчили про винятковість даного випадку, скаржником також не наведено.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.36ГПК України).

Згідно зі статтею 43ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника щодо порушення принципу змагальності сторін у звязку з тим, що судом не встановлено факту надіслання копії позовної заяви відповідачу, що призвело до неможливості надання повноцінного відзиву, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки 20.06.2017р. та 10.07.2017р. представники відповідача ознайомлювалися з матеріалами спрали та зняли необхідні фотокопії, що підтверджується власноручними написами представників та їх підписами на звороті клопотань про ознайомлення з матеріалами справи. Також, ухвалою місцевого господарського суду від 20.06.2017р. у даній справі розгляд справи відкладений на 01.08.2017р., а отже відповідач мав достатньо часу для надання відзиву та пояснень у справі (т.1,а.с.163,172).

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду місцевого господарського суду від 01.08.2017р. у справі у справі №917/800/17 слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: « Позов задовольнити частково. Стягнути з Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, (код ЄДРПО 36770447) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" () 432736,68 грн. основного боргу за електричну енергію, 17751,35 грн. пені, 100245,02грн. інфляційних втрат, 19560,05грн. 3% річних, 8554,39грн. витрат по сплаті судового збору».

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.4 ст.103, п.4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від 01.08.2017р. у справі №917/800/17 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради (код ЄДРПО 36770447) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" ( ) 432736,68 грн. основного боргу за електричну енергію, 17751,35 грн. пені, 100245,02грн. інфляційних втрат, 19560,05грн. 3% річних, 8 554,39грн. витрат по сплаті судового збору».

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (код ЄДРПО 36770447) на користь Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради (код ЄДРПО 36770447) 0,37грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складений 12.12.2017р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Камишева

Суддя О.В. Плахов