ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 911/2849/17

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Височина Василя Васильовича, Київська обл., м. Бровари

до Фізичної особи-підприємця Рогози Юрія Федоровича, Київська обл., Броварський р-н, с. Семиполки

про стягнення 28634,18 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Рогоза Ю.Ф.; Мусатенко В.С. (дог. від 09.11.2017 р.);

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець Височин Василь Васильович (далі - позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Рогози Юрія Федоровича (далі - відповідач) про стягнення 11356,00 грн. заборгованості, 7958,00 грн. пені, 7978,08 грн. інфляційних втрат та 1342,10 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору-заявки № 2309/2015 від 23.09.2015 р. та договору доручення № 23092014 від 23.09.2015 р. про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування в частині оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 11356,00 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі п. 4.3. договору доручення № 23092014 від 23.09.2015 р. нараховано 7958,00 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 7978,08 грн. інфляційних втрат та 1342,10 грн. 3 % річних.

14.11.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що між ним та відповідачем була укладена заявка на суму 700,00 євро, а 30.09.2017 р. позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 16877,00 грн., проте у зв'язку з несвоєчасною доставкою позивачем вантажу, відповідач застосував штраф у розмірі 100 євро та оплатив послуги згідно рахунку-фактури № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 12763,46 грн. Відповідач також зазначає, що в квітні 2017 р. вперше отримав лист-вимогу щодо оплати вартості договору-заявки на 1000,00 євро, яку він не підписував та взагалі не отримував на погодження від позивача.

28.11.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що оплата за послуги міжнародного перевезення вантажу у сумі 1000,00 євро була узгоджена сторонами в усній формі без урахування заявки на послуги 700,00 грн., через додаткові витрати, які були оплачені позивачем при перетині кордону у сумі 300,00 євро.

05.12.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судових засіданнях 02.11.2017 р., 28.11.2017 р. та 05.12.2017 р. судом було оголошено перерви до 14.11.2017 р., до 05.12.2017 р. та до 07.12.2017 р., відповідно.

Представник позивача у судових засіданнях 02.11.2017 р., 28.11.2017 р. та 05.12.2017 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, а у судове засідання 07.12.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника позивача на бланку від 05.12.2017 р. про оголошення перерви.

Представник відповідача у судових засіданнях 10.10.2017 р., 02.11.2017 р., 14.11.2017 р., 28.11.2017 р., 05.12.2017 р. та 07.12.2017 р. проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2015 р. між фізичною особою-підприємцем Рогозою Юрієм Федоровичем (експедитор-замовник, довіритель) та фізичною особою-підприємцем Височином Василем Васильовичем (експедитор-перевізник, повірений) було укладено договір-доручення № 23092014 про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування (далі - договір).

Відповідно до п. 1. договору повірений, що діє за дорученням і за рахунок коштів довірителя, який діє за дорученням і за рахунок кошів замовника, в межах даного договору, надає послуги по організації перевезень вантажів та інших транспортно-експедиційних послуг в міжнародних і міжміських сполученнях шляхом надання транспортних засобів (організовує перевезення найманим вантажним автомобільним транспортом), згідно діючого цивільного законодавства України, вимог міжнародної Конвенції про дорожнє перевезення вантажів і договорів в області міжнародних перевезень, посилаючись на підписану сторонами заявку, яка визначає умови виконання кожного перевезення (послуги).

Згідно з п. 2.1. договору за дорученням довірителя і згідно заявок повірений надає наступні послуги: організація перевезень вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами; організація прийому і передачі вантажів для безпосередніх перевізників; оформлення і розповсюдження товарно-транспортних документів; забезпечення оформлення документів згідно митних карантинних і санітарних вимог, страхування вантажів; складання актів у випадках, передбачених дійсним законодавством; за згодою сторін виконує інші доручення довірителя.

Дійсні умови по виконанню кожного замовлення довірителем обумовлюються в заявці (по факсу, електронній пошті) (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за надані послуги та винагорода повіреному проводяться в українських гривнях або іншій вільноконвертованій валюті на підставі цін, тарифів, узгоджених сторонами в заявках, які являються невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.2. договору винагорода, оплата за послуги та послуги залучених для виконання заявки третіх осіб, проводиться довірителем на розрахунковий рахунок повіреного протягом 7 діб при наявності оригіналів всіх необхідних документів, якщо інше не обумовлено в заявці.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами на невизначений термін: вона буде чинна до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що з нього випливають (п. 9.1. договору).

В матеріалах справи наявний договір-заявка № 2309/15 від 23.09.2015 р., наданий позивачем, на міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору № 23092015 від 23.09.2015 р. від ФОП Рогоза Ю.Ф. до ФОП Височина В.В., відповідно до якого маршрут: м. Таллінн (Естонія) - м. Суми (Україна), дата завантаження - 24.09.2017 р., вартість послуг - 1000,00 євро, дата вивантаження - до 28.09.2015 р.

Також, в матеріалах справи наявний ще один договір-заявка № 2309/15 від 23.09.2015 р., який наданий відповідачем, від ФОП Рогоза Ю.Ф. до ФОП Височина В.В., який за змістом аналогічний попередньому, окрім вартості послуг. Відповідно до даної заявки вартість послуг становить - 700,00 євро.

Позивач надав відповідачу послуги по перевезенню вантажу за маршрутом Таллінн (Естонія) - Суми (України), що підтверджується CMR № 170915 від 17.09.2015 р.

Як вбачається з вказаної товарно-транспортної накладної, на Сумську митницю ДФС вантаж прибув 29.09.2015 р.

Позивач у позовні заяві зазначає, що вантаж був отриманий вантажоотримувачем 30.09.2015 р., що також не заперечується відповідачем.

З електронної переписки між позивачем і відповідачем вбачається, що 01.10.2015 р. відповідач направив позивачу заявку, проте встановити з вказаної електронної переписки яка саме заявка була направлена відповідачем позивачу не вбачається за можливе.

Проте, у судовому засіданні відповідач зазначив, що 01.10.2015 р. була направлена договір-заявка № 2309/15 від 23.09.2015 р. на суму 700,00 євро., що також підтвердив позивач у письмових поясненнях від 28.11.2017 р.

Тобто, оформлення договору-заявки № 2309/15 від 23.09.2015 р. на суму 700,00 євро відбулось 01.10.2015 р., після здійснення перевезення вантажу.

З електронної переписки між сторонами також вбачається, що 02.10.2015 р. позивачем електронною поштою було направлено відповідачу рахунок-фактуру.

У судових засіданнях позивач та відповідач зазначили, що 02.10.2015 р. позивачем було направлено відповідачу для оплати рахунок-фактуру № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 16877,00 грн., що станом на день вивантаження (30.09.2015 р.) по національному курсу НБУ становило 700,00 євро.

21.01.2016 р. відповідач сплатив позивачу 12763,46 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, з призначенням платежу: «часткова оплата транспортно-експедиційних послуг згідно р/ф № СФ-0000074 від 30.09.2015 р.».

12.04.2017 р. позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу № 0111/04 від 11.04.2017 р., що підтверджується описом-вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 12.04.2017 р., в якому зазначив, що вартість послуг за договором-заявкою № 2309/15 від 23.09.2015 р. становить 1000,00 євро (в гривнях по курсу НБУ на день вивантаження) та згідно рахунку фактури № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. сума до сплати становить 21707,52 грн. та експедиційна винагорода 2411,94 грн., всього 24119,46 грн., проте відповідачем недоплачено 11356,00 грн. у зв'язку з чим позивач просив відповідача сплатити заборгованість.

Позивач стверджує, що вартість перевезення у сумі 1000,00 євро була узгоджена сторонами без врахування заявки на послуги - 700,00 євро, через додаткові витрати, які були оплачені позивачем на перетині кордону у сумі 300,00 євро.

Позивачем надано рахунок-фактуру № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 24119,46 грн., проте доказів направлення вказаного рахунку відповідачу матеріали справи не містять. Факт отримання вказаного рахунку-фактури заперечується відповідачем.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують додаткові витрати позивача на перевезення вантажу у сумі 300,00 євро на перетині кордону.

Враховуючи, що факт укладення договору - заявки на суму 700,00 євро підтверджується матеріалами справи та визнається обома сторонами, вказану заявку було складено після надання позивачем відповідачу послуг перевезення та на її підставі позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 16877,00 грн., то суд дійшов висновку, що сторони досягли згоди, що вартість вказаного перевезення складає саме 700,00 євро.

Крім того, рахунок-фактура № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 16877,00 грн. було виставлено позивачем відповідачу вже після вивантаження товару, а отже додаткових витрат у позивача не могло виникнути для виконання перевезення.

Таким чином, оскільки позивачем було направлено, а відповідачем отримано рахунок-фактуру № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 16877,00 грн., а надання позивачем послуг з перевезення вантажу підтверджується матеріалами справи, то відповідач відповідно до 4.2. договору-доручення повинен був оплатити надані позивачем послуги у сумі 16877,00 грн. до 08.10.2015 р.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що 30.09.2017 р. позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 16877,00 грн., проте у зв'язку з несвоєчасною доставкою позивачем вантажу, відповідач застосував штраф у розмірі 100 євро та оплатив послуги згідно рахунку-фактури № СФ-0000074 від 30.09.2015 р. на суму 12763,46 грн.

Як вже зазначалось, 21.01.2016 р. відповідач сплатив позивачу 12763,46 грн., посилаючись на те, що ним застосовано до позивача штраф у сумі 100,00 євро, проте в матеріалах справи відсутні докази того, що сторонами погоджено, що у разі несвоєчасної доставки плата за перевезення зменшується на суму штрафу, крім того, доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про застосування штрафу матеріали справи не містять.

Таким чином, решта вартості послуг у сумі 4113,54 грн. не була оплачена відповідачем, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 4113,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощ

Згідно з ч. 1 ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 4113,54 грн. та станом на час прийняття рішення не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 11356,00 грн. заборгованості підлягає частковому задоволенню у сумі 4113,54 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7958,00 грн. пені, нарахованої за період з 01.10.2015 р. по 20.01.2016 р. на заборгованість відповідача у сумі 24119,46 грн., за період з 29.01.2016 р. по 04.03.2016 р. на заборгованість відповідача у сумі 11356,00 грн. та за період з 22.04.2016 р. по 07.08.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 11356,00 грн.

Відповідно до п. 4.3. договору-доручення в разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань, пеня, що обраховуються від суми простроченого платежу складає подвійну облікову ставку НБУ за кожен день несплати, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Проте, позивачем невірно визначено початок періоду нарахування пені та розмір заборгованості відповідача, на яку нараховується пеня, а також нараховано пеню за період з 22.04.2016 р. по 07.08.2017 р. в порушення вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума пені, нарахованої за період з 08.10.2015 р. по 20.01.2016 р. на заборгованість відповідача у сумі 16877,00 грн. та за період з 29.01.2016 р. по 04.03.2016 р. на суму 4113,54 грн., в межах заявлених позовних вимог, становить 2314,24 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7978,08 грн. інфляційних втрат та 1342,10 грн. 3 % річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 7978,08 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.10.2015 р. по 31.12.2015 р. на заборгованість відповідача у сумі 24119,46 грн., за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. на заборгованість відповідача у сумі 26751,85 грн., за період з 01.01.2017 р. по 15.01.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 30069,08 грн., за період з 16.01.2017 р. по 21.01.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 30200,03 грн., за період з 22.01.2017 р. по 15.02.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 17500,87 грн., за період з 16.02.2017 р. по 15.03.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 17656,12 грн., за період з 16.03.2017 р. по 07.08.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 17832,68 грн.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є невірний, оскільки позивачем невірно визначено суму заборгованості відповідача, на яку нараховані інфляційні втрати.

Також, судом встановлено, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період, що становить менше місяця, а саме за період з 01.08.2017 р. по 07.08.2017 р. та в період коли заборгованість існувала менше місця з 01.10.2015 р. по 31.10.2015 р.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2015 р. по 31.12.2015 р. на заборгованість відповідача у сумі 16877,00 грн. та за період з 01.01.2016 р. по 31.07.2017 р. на суму 4113,54 грн., становить 1343,87 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вже зазначалось, позивач просить стягнути з відповідача 1342,10 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 01.10.2015 р. по 07.08.2017 р. на заборгованість відповідача 24119,46 грн.

Наданий позивачем розрахунок 3 % річних є арифметично невірний, оскільки по-перше позивачем невірно визначено початок нарахування 3 % річних, по-друге невірно визначено розмір заборгованості відповідача, на яку нараховуються 3 % річних.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума 3 % річних, нарахованих за періоди з 08.10.2015 р. по 20.01.2016 р. на заборгованість відповідача у сумі 16877,00 грн. та з 21.01.2016 р. по 07.08.2017 р. на заборгованість відповідача у сумі 4113,54 грн., становить 336,29 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Рогози Юрія Федоровича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Височина Василя Васильовича (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 4113,54 грн. (чотири тисячі сто тринадцять грн. 54 коп.) заборгованості, 2314,24 грн. (дві тисячі триста чотирнадцять грн. 24 коп.) пені, 1343,87 грн. (одну тисячу триста сорок три грн. 87 коп.) інфляційних втрат, 336,29 грн. (триста тридцять шість грн. 29 коп.) 3 % річних та 453,05 грн. (чотириста п'ятдесят три грн. 05 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 14.12.2017 р.

Суддя О.О. Рябцева