ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 905/2785/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Данилової М.В.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017
у справі№ 905/2785/16 Господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"
про стягнення 4 177 494, 39 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники :
- позивачаВасиленко А.О.
- відповідачаГаличева О.М.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз", в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь 4 177 494, 39 грн., які складаються з 2 337 267, 63 грн. основного боргу, 755 081, 51 грн. пені, 207 239, 86 грн. 7 % від суми простроченої заборгованості, 771 616, 43 грн. інфляційних втрат, 106 288, 96грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П11 від 28.09.2011 в частині оплати.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.02.2017 (у складі головуючого Кротінової О.В., суддів: Курило Г.Є., Попова О.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (у складі головуючого Зубченко І.В., суддів: Марченко О.А., Чернота Л.Ф.) у справі № 905/2785/16 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 16050,45 грн., у тому числі 10 630, 62грн. пені, 2 145, 55 грн. 3 % річних та 3274,28 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 241,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішеннями судів, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині відмови у стягненні 2 337 267, 63 грн. основного боргу, 744 450, 89 грн. пені, 768 342, 15 грн. інфляційних втрат, 104 143, 41 грн. 3 % річних та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 28.09.2011 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (нині - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"; далі - газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (далі - замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П11 (далі - договір).

До цього договору було укладено додаткові угоди № 1 від 09.02.2012, № 2 від 13.04.2012, № 3 від 14.05.2012, № 4 від 17.01.2013, № 5 від 03.03.2014, № 6 від 20.06.2014, № 7 від 01.10.2014, № 8 від 10.06.2015. При цьому, додатковою угодою № 4 від 17.01.2013 договір викладено у новій редакції.

За умовами п.1.1 договору, газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами цього договору.

Згідно пункту 1.2 договору (у редакції додаткової угоди № 8 від 10.06.2015р.), обсяг транспортування природного газу замовника з 1 січня 2013р. по 31 грудня 2015р. складає 19202,710 тис.куб.м., у тому числі по місяцях, тис.куб.м.: у 2013р. - 1339,281: січень - 0, лютий - 0, березень - 900,000, квітень - 214,532, травень - 23,200, червень - 0, липень - 1,101, серпень - 1,908, вересень - 26,003, жовтень - 0, листопад - 150,000, грудень - 22,537; у 2014р. - 3863,429: січень - 1644,901, лютий - 1204,627, березень - 503,269, квітень - 214,968, травень - 26,430, червень - 3,823, липень - 2,882, серпень - 3,698, вересень - 187,906, жовтень - 9,555, листопад - 26,636, грудень - 34,734; у 2015р. - 14000,000: січень - 3000,000, лютий - 2000,000, березень - 1500,000, квітень - 700,000, травень - 120,000, червень - 20,000, липень - 20,000, серпень - 20,000, вересень - 120,000, жовтень - 1500,000, листопад - 2000,000, грудень - 3000,000. Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання.

Відповідно до п.2.1 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013р.), підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (підтверджені обсяги).

Пунктом 3.1 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013р.) передбачено, що послуги з транспортування газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральним трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

За умовами пункту 3.2 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 17.01.2013), газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітнім, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітній місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу трубопроводами газотранспортного підприємства здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (п.3.3 договору у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013).

Згідно з п.3.4 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 17.01.2013), акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до п.11.1 договору (в редакції додаткової угоди №5 від 03.03.2014р.), цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011р. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

Предметом розгляду даного спору є стягнення заборгованості з оплати послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у період з січня 2014 року по липень 2016 року, наданих на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П11 від 28.09.2011 (з урахуванням змін та доповнень), а також нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних у зв'язку із несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань за зобов'язаннями зазначеного періоду.

Укладений між сторонами правочин № /П11 від 28.09.2011 за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

30.09.2015 постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Кодекс газотранспортної системи.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

За посиланнями позивача, на виконання умов договору відповідачу надано послуги за період з січня 2014 року по липень 2016 року з транспортування газу до газорозподільних станцій останнього вартістю 3 815 708, 36 грн., а саме протранспортовано газ у загальному обсязі 33508,817 тис.куб.м. На підтвердження зазначеного Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" надано копії відповідних актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вказаний період.

Разом з тим, з умов договору № /П11 від 28.09.2011 випливає, що до послуг, які надаються за цим договором, віднесено транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника (п.1.1), призначеного для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання (пункт 1.2 у редакції додаткової угоди № 8 від 10.06.2015).

Відповідно до пункту 1.2 договору (у редакції додаткових угод № 4 від 17.01.2013 та № 5 від 03.03.2014) до послуг, які надаються за цим договором, віднесено транспортування газу замовника, призначеного для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно у межах обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності.

Пунктом 1.2 (в редакції додаткової угоди № 6 від 20.06.2014) передбачено транспортування газу замовника, призначеного для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання.

Умовами п.2.1 договору підставою для транспортування газу передбачено підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України, відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу, наявності у замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

За змістом п.6.3.8 та п.6.3.9 договору, коригування обсягів газу, щодо якого замовляється послуга з транспортування, допускається за наявності документального підтвердження, що має замовник, до якого віднесено також певне повідомлення від постачальника газу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" на підставі типового договору № 08/1870- 13 від 18.04.2014 на купівлю - продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" закуплено газу для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) у жовтні 2014р. в обсязі 9,555тис.куб.м., у листопаді 2014р. - 26,636тис.куб.м., у грудні 2014р. - 34,734тис.куб.м., про що свідчать відповідні акти приймання - передачі природного газу від 31.10.2014р., від 30.11.2014р. та від 31.12.2014р.

Крім того, на підставі договору № 6 від 03.01.2014 поставки природного газу (із додатковими угодами №5 від 05.12.2014 та №15 від 31.12.2015), у спірний період проведено закупівлю природного газу у Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРГАЗ" для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, до яких не включено вартість послуг транспортування, у січні 2015р. в обсязі 1612,058тис.куб.м., у березні 2015р. - 930,330тис.куб.м., у квітні 2015р. - 199,972тис.куб.м., у травні 2015р. - 20тис.куб.м., у червні 2015р. - 330тис куб.м., у липні 2015р. - 332,171тис.куб.м., у серпні 2015р. - 355,278тис.куб.м., у вересні 2015р. - 369,890тис.куб.м., для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, а також на власні потреби у жовтні 2015р. - 258,282тис.куб.м., у листопаді 2015р. - 486,702тис.куб.м., у грудні 2015р. - 737,791тис.куб.м., у січні 2016р. - 2181,924тис.куб.м., у лютому 2016р. - 1608,440тис.куб.м., у березні 2016р. - 1279,835тис.куб.м., у квітні 2016р. - 654,495тис.куб.м., у травні 2016р. - 386,221тис.куб.м., у червні 2016р. - 346,289тис.куб.м., у липні 2016р. - 354,160тис.куб.м. Зазначений факт підтверджений відповідними актами приймання - передачі природного газу №1 від 31.01.2015р., №2 від 31.03.2015р., №3 від 30.04.2015р., №4 від 31.05.2015р., №5 від 30.06.2015р., №6 від 31.07.2015р., №7 від 31.08.2015р., №8 від 30.09.2015р., №9 від 31.10.2015р., №10 від 30.11.2015р., №11 від 31.12.2015р., №01 від 31.01.2016р., №02 від 29.02.2016р., №03 від 31.03.2016р., №04 від 30.04.2016р., №05 від 31.05.2016р., №06 від 30.06.2016р., №07 від 31.07.2016р.

У Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на підставі договору № 13 - 360 - ВТВ від 04.01.2013 на купівлю - продаж природного газу відповідно до актів приймання - передачі природного газу від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 28.02.2015р., від 31.05.2015р., від 30.06.2015р., від 31.10.2015р. придбано газ для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, до яких включено вартість транспортування, у жовтні 2014р. - 1535,472тис.куб.м., у листопаді 2014р. - 1960,255тис.куб.м., у грудні 2014р. - 940,043тис.куб.м., у лютому 2015р. - 1601,981тис.куб.м., у травні 2015р. - 361,488тис.куб.м., у червні 2015р. - 5,532тис.куб.м., у жовтні 2015р. - 133,663тис.куб.м.

Разом з тим, надані послуги у спірний період з транспортування природного газу по категоріям: ТЕ теплоенергетика, БО теплоенергетика, КП теплоенергетика, населення, бюджет, релігійні організації з 01.01.2015 ввійшли до категорії "населення", що регулюються окремими договорами з позивачем, а вартість послуг з транспортування природного газу, отриманого на власні потреби від постачальника Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна", включена до вартості газу відповідно до умов договору купівлі-продажу, тобто транспортування здійснювалось за договором між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз".

Таким чином, суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що у Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" наявний визначений обсяг газу для транспортування на підставі договору № /П11 від 28.09.2011.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, акти надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідно до договору № /П11 від 28.09.2011 у зазначеному обсязі за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року підписано з обох сторін, а за період з березня 2016 року по липень 2016 року - виключно з боку відповідача.

Суди попередніх інстанцій правомірно не прийняли в якості доказів обсягу наданих відповідачу послуг саме за договором № /П11 від 28.09.2011 не підписані Публічним акціонерним товариством "По газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" акти надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період з жовтня 2014 року по липень 2016 року.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову, позивач послався на те, що ані умовами діючого договору, ані нормами чинного законодавства не передбачено надання послуг транспортування природного газу до набуття права власності на самі обсяги природного газу, тобто їх фактичної закупівлі замовником цієї послуги. Фізичне надходження газу до ГТС не підтверджує факт надання послуги транспортування за договором

Отже, на підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" на виконання умов договору № /П11 від 28.09.2011 протранспортовано, а Публічним акціонерним товариством "По газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" отримано послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січень 2014 року - липень 2016 року у загальному обсязі 16307,267тис.куб.м. на суму 1 478 801, 67 грн.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами договору погоджено визначення вартості послуг за договором та порядок розрахунків.

Так, відповідно до п.5.1 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 17.01.2013), розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Згідно з п.5.2 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013р.), тарифи, визначені в пункті 5.1 договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору.

За приписами п.5.4 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013), вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Пунктом 5.5 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013) передбачено, що оплата вартості послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Відповідно до п.5.7 договору (у редакції додаткової угоди №4 від 17.01.2013р.), у разі надходження коштів від замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством: у разі наявності заборгованості за надані послуги - як погашення заборгованості в попередніх місяцях; у разі відсутності заборгованості за надані послуги - як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

З огляду на зміст позовної заяви, приймаючи до уваги встановлені вище обставини щодо обсягу наданих послуг за договором № /П11 від 28.09.2011 у період січень 2014р. - липень 2016р., враховуючи наявні в матеріалах справи банківські виписки та платіжні доручення, а також довідку взаємних розрахунків за період 2014р. - 2016р., починаючи з 27.02.2014 по 19.08.2016, судами встановлено, що відповідачем проведено оплати із зазначенням у призначенні платежу як оплата за транспортування природного газу за договором № /П11 від 28.09.2011 у загальній сумі 1 503 715, 24 грн.

Враховуючи умови п.5.5 та п.5.7 договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" розрахувалося за спірними зобов'язаннями у повному обсязі, однак у частині розрахунку за зобов'язаннями січня - серпня, листопада 2014р., грудня 2014р. - січня 2015р., березня-грудня 2015р., березня 2016р. з порушенням строків, встановлених договором.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що відображена у звітності інформація є прямим доказом на підтвердження наданих послуг, оскільки інші можливості отримати зазначені в звітності обсяги природного газу у відповідача відсутні. Судом виходив з того, що фізичне надходження газу до газорозподільної системи не підтверджує факт надання послуг транспортування за спірним договором.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, враховуючи факт прострочення виконання грошового зобов'язання, господарський суд Донецької області дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

З урахуванням здійснених оплат, інфляційні нарахування за зобов'язаннями червня-вересня 2015 року та 3 % річних за зобов'язаннями січня - серпня, листопада 2014 року, грудня 2014 року - січня 2015 року, березня-грудня 2015 року, березня 2016 року на дійсну суму боргу, що існувала у період прострочення за ними, за розрахунками судів, у позивача виникло право на стягнення 3 274, 28 грн. інфляційних втрат та 2 145, 55 грн. 3 % річних.

Крім 3 % річних та інфляційних позивачем нараховано та заявлено до стягнення 755 081, 51грн. пені.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наведеного вбачається, що позивач має право на стягнення пені з моменту настання прострочення виконання зобов'язання відповідачем, але не більше ніж за півроку.

Відповідно до пункту 7.3 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 17.01.2013), у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи заявлено клопотання щодо застосування строків позовної давності до нарахування пені.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами частини 1 статті 261 ЦК Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка, пеня підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позовна заява надіслана 23.09.2016 (про що свідчить поштовий штемпель, наявний на конверті, у якому надійшла позовна заява), господарські суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що строк позовної давності у частині вимог про стягнення пені, нарахованої за зобов'язаннями січня 2014 року - травень 2015 року, та за період з 20.07.2015 по 22.09.2015 щодо нарахованої штрафної санкції за зобов'язанням червня 2015 року - сплинув.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, правомірно задовольнив клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до зазначених вимог та відмовив у їх задоволенні. Разом з тим, враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов'язання та умови пункту 7.3 договору, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність обов'язку у Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" сплатити пеню за весь час прострочення (за виключенням періоду, щодо якого застосовується строк позовної давності), а саме починаючи з 23.09.2015 щодо кожного простроченого зобов'язання окремо, у межах кінцевого строку, визначеного позивачем, та правомірно стягнуто з відповідача 10 630, 62 грн.

Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" також заявлено до стягнення 207 239, 86 грн. штрафу на підставі ч.2 ст.231 ГК України.

Як вже зазначалося, за змістом частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 7.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором у межах передбачених законодавством.

Згідно ч.2 ст.231 ГК України, на яку посилається позивач, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За змістом п.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/249 від 15.03.2011 "Про постанови Верховного суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції передбаченої абз.3 ч.2 ст.231 ГК України допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафної санкцій не визначений договором або законом; якщо між іншим порушенням господарського зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, оскільки відсутні підстави для застосування штрафної санкції, встановленої абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, як відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спірних відносинах.

Таким чином, висновки судів про часткове задоволення позову колегія вважає достатньо обгрунтованими.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального законодавства застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 905/2785/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

М. В. Данилова