ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 918/705/17

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації,

Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради

до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області,

Приватного акціонерного товариства "Київстар",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Рівненської обласної ради,

про визнання недійсним договору сервітутного землекористування та зобов'язання звільнити земельну ділянку

за участі представників сторін:

від позивача-1 - ОСОБА_2, наказ № 84-к від 29.06.2017 р.;

від позивача-2 - директор ОСОБА_3;

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - ОСОБА_4. довіреність № 235 від 17.03.2017 р.;

від третьої особи - ОСОБА_5, довіреність № 01/09-42р від 20.01.2017 р.;

від прокуратури - ОСОБА_6, посвідчення № 030682 від 03.12.2014 р.

У судовому засіданні 4 грудня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

6 жовтня 2017 року заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації, Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, Приватного акціонерного товариства "Київстар" про визнання недійсним договору сервітутного землекористування та зобов'язання звільнити земельну ділянку.

Ухвалою суду від 9 жовтня 2017 року позовну заяву від 04.10.2017 р. № 33-11781вих.-17 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/705/17, розгляд якої призначено на 19 жовтня 2017 року.

17 жовтня 2017 року від заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури на адресу суду надійшло пояснення щодо того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

Крім того, 17 жовтня 2017 року від представника позивача-1 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду також надійшло пояснення щодо того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

18 жовтня 2017 року від представника позивача-2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду також надійшло пояснення щодо того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено на 16 листопада 2017 року. Одночасно вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів залучено Рівненську обласну раду.

6 листопада 2017 року від Прокуратури Рівненської області через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов лист від 31.10.2017 р. № 33-13475вих.17 з доказами надіслання копії позовної заяви від 04.10.2017 р. № 33-11781вих.-17 та доданих до неї документів на адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Рівненської обласної ради.

15 листопада 2017 року від Прокуратури Рівненської області через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли доповнення позову новими обставинами від 14.11.2017 р. № 33-14071вих.-17.

Крім того, 15 листопада 2017 року від представника Рівненської обласної ради через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення від 15.11.2017 р. № 09-1710/01.

16 листопада 2017 року від представника відповідача-2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Приватне акціонерне товариство "Київстар" заперечило проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що укладаючи договір і визначаючи його умови, сторони враховували чинне законодавство, звичаї ділового обороту, а також вимоги розумності та справедливості. Вважає, що при укладенні договору сторони діяли у спосіб та в межах визначених для такого роду правовідносин, при цьому жодним чином не порушуючи речові права інших осіб. Зазначає, що помилковим є твердження прокурора щодо удаваності оспорюваного правочину, який, на думку представника відповідача-2, є дійсним. Наголошує на те, що Клеванська селищна рада приймала з 01 грудня 2011 року оплату за користування земельною ділянкою та жодних відмов та заперечень стосовно одержання коштів за цим договором зі їхньої сторони не було. Крім того, Приватне акціонерне товариство "Київстар" просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки Комунальний заклад "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради знала про наявність договору, так як надіслала на адресу Приватного акціонерного товариства "Київстар" лист за №155 від 23.03.2011 року, в якому не заперечувала проти встановлення земельного сервітуту в межах земельної ділянки, яка перебувала у їхньому постійному користуванні.

Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року розгляд справи відкладено на 4 грудня 2017 року.

4 грудня 2017 року від Прокуратури Рівненської області надійшли письмові пояснення, в яких прокурор заперечив проти застосування строку позовної давності. Вказує, що за результатами вивчення у поточному році стану законності з питань користування та розпорядження органами виконавчої влади, місцевого самоврядування майном, землями навчальних, оздоровчих, лікувальних, а також інших закладів для дітей, прокуратурою порушення чинного законодавства при укладенні Клеванською селищною радою та Публічним акціонерним товариством "Київстар" договору сервітутного землекористування від 01.12.2011 року та додаткової угоди до нього від 22.05.2017 року, згідно яких селищною радою фактично передано у строкове платне користування Публічному акціонерному товариству "Київстар" земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні Комунального закладу "Клеванська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів". Зазначає, що ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації, стало відомо про наявність зазначених порушень земельного, цивільного законодавства та законодавства про освіту при використанні Приватним акціонерним товариством "Київстар" земельної ділянки Комунального закладу "Клеванська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради лише у жовтні 2017 року з листа Рівненської місцевої прокуратури №33-11341вих17 від 25.09.2017 року, а тому строк позовної давності не пропущено.

У судовому засіданні 4 грудня 2017 року Прокурор позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представники ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації підтримав позовні вимоги. Вказав, що про існування договору сервітутного землекористування управлінню стало відомо лише у жовтні 2017 року з листа Рівненської місцевої прокуратури.

Представники Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради та Рівненської обласної ради позовні вимоги підтримали.

Представник Приватного акціонерного товариства "Київстар" заперечив проти задоволення позову, просив застосувати строки позовної давності.

У судове засідання 4 грудня 2017 року представник відповідача-1 не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 411 (а.с. 111).

За таких обставин, суд здійснює розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника відповідача-1.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення прокурора та присутніх у судовому засіданні представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 3 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини 2 статті 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 наведеної статті).

Згідно ст. 11 Закону України "Про освіту", до органів управління освітою в Україні належать центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, місцеві державні адміністрації і органи місцевого самоврядування, а також утворені місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування структурні підрозділи з питань освіти (місцеві органи управління освітою).

Центральним органом державного управління освітою в Україні є Міністерство освіти і науки України, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, повноваження якого визначено Законом України "Про освіту" та Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №630 від 16.10.2014 року.

Однак, Положенням не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти і науки, до суду про визнання незаконним рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження майном, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування об'єктів нерухомості державної та комунальної власності.

Таким чином, у даних спірних правовідносинах ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації є субєктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

У даному випадку, як зазначає Прокурор, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації, як органом, уповноваженим здійснювати управління майном, не здійснено захист інтересів держави, оскільки інформацією про використання спірної земельної ділянки не для цілей визначених Законом України "Про освіту" останні не володіли, а тому Рівненською місцевою прокуратурою самостійно встановлено підстави для захисту інтересів держави шляхом предявлення вказаної позовної заяви, визначивши позивачем ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації та Комунальний заклад "Клеванська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської районної ради, якому належить на праві постійного користування вказана земельна ділянка та інтереси якого порушуються.

З огляду на вищевикладене, виходячи з предмету та підстав позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення Прокурора з даним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2011 року Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області прийняла рішення №112 (а.с. 33), яким вирішила надати Приватному акціонерному товариству "Київстар" у сервітутне використання земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га в смт. Клевань по вул. Б.Хмельницького для обслуговування тимчасових споруд контейнерного типу обладнання базової станції мережі стільникового мобільного звязку терміном на 3 роки за рахунок земель Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ст. Рівненської обласної ради".

01.12.2011 року між Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області (надалі Власник) та Приватним акціонерним товариством "Київстар" (надалі Землекористувач) укладено договір сервітутного землекористування (надалі Договір; а.с. 23-27), відповідно до п. 1.1. якого власник на підставі ст. 83 п. 3, ст. 98 Земельного кодексу України та рішення Клеванської селищної ради №112 від 24 травня 2011 року встановлює користування (обмежене платне користування) на земельну ділянку площею 1 200 кв.м. в межах смт. Клевань Рівненського району Рівненської області за рахунок земель, що перебувають в користуванні Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. Рівненської обласної ради".

У відповідності до п. 1.4. договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 94 596 грн. 00 коп.

Згідно з п. 2.1. договору сервітутне використання встановлюється з дня реєстрації на термін одинадцять місяців.

Після закінчення строку дії договору землекористувач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі землекористувач повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово власника про намір продовжити дію договору (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 3.1. договору обчислення розміру плати за сервітутне землекористування земельною ділянкою (орендна плата) здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору чи продовження його дії.

Відповідно до п. 3.2. договору плата за сервітутне землекористування земельною ділянкою встановлюється в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік і у грошовому виразі становить 11 351 грн. 52 коп. на рік.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що земельна ділянка передається в користування для встановлення та обслуговування лінійної споруди базової станції стільникового мобільного звязку. Цільове призначення земельної землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п. 4.2. Договору).

Згідно з п. 4.3. договору умови збереження стану обєкта користування: проводити заходи щодо поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом користування, дотримання екологічної безпеки землекористування, додержання Держстандартів, норм і правил забудови земельної ділянки.

На виконання умов договору, сторонами 01.12.2011 року підписано ОСОБА_2 приймання-передачі земельної ділянки до договору сервітутного землекористування, у відповідності до якого Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області передала, а Приватне акціонерне товариство "Київстар" прийняло земельну ділянку в межах смт. Клевань Рівненського району Рівненської області площею 1 200 кв.м., вказаний акт підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін, що підтверджує фактичну передачу зазначеної земельної ділянки у строкове платне користування Приватному акціонерному товариству "Київстар".

Також, судом встановлено, що 22.05.2017 року між Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області та Приватним акціонерним товариством "Київстар" укладено Додаткову угоду до Договору сервітутного землекористування від 1 грудня 2011 року (а.с. 32), якою сторони погодили продовжити дію Договору сервітутного землекористування від 1 грудня 2011 року до 30 квітня 2018 року (включно).

Посилаючись на порушення вимог законодавства, Прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

24.05.2011 року рішенням Клеванської селищної ради №112 "Про надання у сервітутне використання земельної ділянки" вирішено надати Публічному акціонерному товариству "Київстар" у сервітутне використання земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га в смт. Клевань по вул. Б.Хмельницького для обслуговування тимчасових споруд контейнерного типу обладнання базової станції мережі стільникового мобільного звязку за рахунок земель комунального закладу "Клеванська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради.

На виконання умов рішення селищної ради від 24.05.2011 року, між Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області та Публічним акціонерним товариством "Київстар" укладено договір сервітутного землекористування.

Згідно п. 1.4 статуту "Клеванської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів", затвердженого розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації №499 від 08.11.2010 року (надалі Статут; а.с. 36-47), вказаний заклад заснований на спільній власності територіальних громад Рівненської області. Власником Санаторної школи-інтернату є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради.

Пунктом 1.5 Статуту визначено, що Санаторна школа-інтернат має статус комунального закладу та утримується за рахунок обласного бюджету і є неприбутковою.

Пунктом 1.8 Статуту "Клеванської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів", визначено, що головним завданням Санаторної школи-інтернату є: відновлення та зміцнення здоровя дітей у поєднанні із загальноосвітньою підготовкою, надання їм кваліфікованої медико-психолого-педагогічної допомоги, їх самовизначення.

Обєктом земельного сервітуту за спірним договором є земельна ділянка площею 1 200 кв.м, що знаходиться в смт. Клевань, вул. Б.Хмельницького,47 Рівненського району Рівненської області та відноситься до земель, що перебувають в користуванні Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради.

Відповідно до п. 10.1 Статуту Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради, майном Санаторної школи-інтернату є будівлі, споруди, земля, комунікації, обладнання, транспортні засоби, інші матеріальні цінності, що становлять основні фонди та обігові кошти, а також інші матеріальні та фінансові ресурси, вартість яких відображається у самостійному балансі Санаторної школи-інтернату.

Згідно пунктів 10.2, 10.5 Статуту, майно Санаторної школи-інтернату є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ та міст Рівненської області і закріплюється за Санаторною школою-інтернатом на правах оперативного управління. Санаторна школа-інтернат має свою територію, приміщення та обладнання для організації навчально-виховного процесу, реабілітаційних заходів, проживання вихованців, проведення позакласної роботи.

Вказана земельна ділянка є власністю територіальної громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради та перебуває в постійному користуванні Комунального закладу "Клеванська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №260281 від 05.09.2007 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.02.2014 року (а.с. 34-35).

Згідно вказаного акту, земельна ділянка площею 7,5407 га, що розташована за адресою: вул. Б.Хмельницького, 47, смт. Клевань, перебуває у постійному користуванні Клеванської санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступеня для дітей із захворюванням серцево-судинної системи для обслуговування шкільних будівель та дослідних і навчальних цілей.

Разом з тим, будь-якого погодження щодо укладення спірного договору в Рівненської обласної ради, як власника, та Комунального закладу "Клеванська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів", як землекористувача даної ділянки, не здійснено.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 25.09.2017 року, станом на 01.01.2017 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 7,5407 га (кадастровий номер :02:018:0893) для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти в смт. Клевань на території Клеванської селищної ради Рівненського району становить 7 894 256,41 грн.

Згідно ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Положеннями ст. 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 Земельного кодексу України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 22, 56 Закону України "Про землеустрій" договір про встановлення земельного сервітуту укладається на підставі складеної за рішенням сільської, селищної, міської ради чи розпорядженням районної державної адміністрації технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Суд проаналізувавши норми законодавства, дослідивши всі обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, становив, що договір сервітутного землекористування від 01 грудня 2011 року є удаваним правочином, оскільки за своєю суттю є договором оренди землі та містить ознаки такого договору.

Так, при укладенні договору, мета та відповідні потреби для яких встановлюється сервітут, у договорі земельного сервітуту не вказано, Публічне акціонерне товариство "Київстар" не являється ані власником, ані землекористувачем суміжної земельної ділянки та під час укладення договору не надано доказів того, що потреби Публічного акціонерного товариства "Київстар", а саме, встановлення та обслуговування лінійної споруди - базової станції стільникового мобільного звязку, не могли бути задоволені іншим способом, а тому Публічне акціонерне товариство "Київстар" не є суб'єктом правовідносин, що виникають з приводу встановлення земельного сервітуту.

Також, всупереч вищезазначеним вимогам - законодавства України, рішення селищною радою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, а також щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, не приймались, договір про встановлення земельного сервітуту від 01 грудня 2011 року не пройшов державну реєстрацію. Жодним документом не визначено точне місце розташування земельної ділянки щодо якої встановлюється земельний сервітут.

Таким чином, договір сервітутного землекористування не відповідає вимогам статтей 98-102 Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що фактично умови договору сервітутного землекористування полягають в передачі Клеванською селищною радою земельної ділянки для Публічному акціонерному товариству "Київстар". Договором визначено її площу, мету, для якої вона надається у користування (для встановлення та обслуговування лінійної споруди-базової станції стільникового мобільного звязку), строк користування, розмір плати за користування земельною ділянкою. Зі змісту розділу 3 договору, плата за сервітутне землекористування, випливає, що землекористувач Публічне акціонерне товариство "Київстар" на виконання умов договору зобовязаний сплачувати орендну плату.

Також, у відповідності до умов спірного договору Публічне акціонерне товариство "Київстар" зобовязане проводити розрахунки з Клеванькою селищною радою за використання землі у розмірі 12% від вартості землі, що використовується за кожен рік користування ділянкою. У той же час, розрахунки за користування землею, п.3.3., 3.4 визначається як орендна плата. Розділом 10 договору визначено як страхування обєкта оренди.

Таким чином, умовами спірного договору сервітутного землекористування передбачено передачу права користування земельною ділянкою з метою здійснення підприємницької діяльності у виді надання послуг мобільного звязку. Спірний договір не містить іншої мети, з якою використовується земельна ділянка.

Таким чином, дослідження умов договору сервітутного землекористування дає підстави вважати, що основною його ознакою є платне володіння та користування Публічним акціонерним товариством "Київстар" протягом певного строку земельною ділянкою.

Тобто, укладаючи договір сервітутного землекористування, сторони мали намір приховати правовідносини оренди землі.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Якщо буде установлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадку та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Таким чином, оцінку правомірності укладення оспорюваного правочину належить здійснювати з урахуванням норм як Цивільного та Земельного кодексів України, так і Закону України "Про оренду землі", який є спеціальним актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з нормами ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема:

а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;

в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Визначений ст. 96 Земельного кодексу України обов'язок землекористувачів використовувати землю за цільовим призначенням, передбачає використання землі як в межах основного цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення), так і в межах цільового призначення (для ведення дослідних та наукових цілей чи для ведення фермерського господарства).

Згідно державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №260281 від 05.09.2007 року, Комунальному закладу "Олександрійська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради на праві постійного користування належить земельна ділянка із цільовим призначенням - для обслуговування шкільних будівель та дослідних і навчальних цілей, отже, дана земельна ділянка повинна використовуватися останнім виключно для вказаної цілі.

Проте, земельна ділянка, з огляду на умови спірного договору, фактично використовуються Публічним акціонерним товариством "Київстар" для надання послуг стільникового мобільного звязку та обслуговування лінійної споруди надання звязку.

Таким чином, спірний договір суперечить положенням п. "а" ч. 1 ст. 96 ЗК України, у зв'язку з використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням.

При цьому, статтею 53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної освіти.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про охорону дитинства", держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.

Відповідно ст. ст. 2, 4, 5, 6 Закону України "Про освіту" (в редакції 23.05.1991 року, чинного на момент укладення спірного договору), завданням законодавства України про освіту є регулювання суспільних відносин у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України. Україна визнає освіту пріоритетною сферою соціально-економічного, духовного і культурного розвитку суспільства. Державна політика в галузі освіти визначається Верховною Радою України відповідно до Конституції України і здійснюється органами державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Державний контроль за діяльністю навчальних закладів незалежно від форм власності здійснюється з метою забезпечення реалізації єдиної державної політики в галузі освіти. Державний контроль проводиться центральними і місцевими органами управління освітою. Одними з основних принципів освіти є доступність для кожного громадянина усіх форм і типів освітніх послуг, що надаються державою, рівність умов кожної людини для повної реалізації її здібностей, таланту, всебічного розвитку тощо.

Згідно зі ст. 63 Закону України "Про освіту", матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Обєкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно повязані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України "Про загальну середню освіту", вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не повязано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 та поширюються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Частиною 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" прямо заборонено використання обєктів освіти і науки не за призначенням.

Таким чином, вказаний договір укладено усупереч вимог ст. ст. 19, 53 Конституції України, ст. ст. 61, 63 Закону України "Про освіту", ст. 44 Закону України "Про загальну середню освіту", п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.

Укладення даного договору призводить до порушення інтересів держави, а саме порушення прав дітей щодо створення і забезпечення належних умов для навчання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, а також збереження матеріально-технічної бази навчальних закладів та установ району.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору сервітутного землекористування від 01.12.2011 року, а також додаткової угоди від 22.05.2017 року до договору сервітутного землекористування від 01.12.2011 року, укладені між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та Клеванською селищною радою є обґрунтованими, документально доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно положень ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно з ст. 16 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, ст. 208 ГК України, п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі визнання недійсним зобов'язання кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлені факти порушення відповідачами норм чинного законодавства щодо порядку передачі землі та укладання відповідного правочину, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для користування Приватним акціонерним товариством "Київстар" на підставі договору сервітутного землекористування від 01.12.2011 року вищевказаною земельною ділянкою .

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про звільнення та повернення спірної земельної ділянки також є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, Приватним акціонерним товариством "Київстар" було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку позовної давності визначається відповідно до приписів статті 261 Цивільного кодексу України, за якими перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що договір сервітутного землекористування між Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області та Приватним акціонерним товариством "Київстар" був укладений 01.12.2011р.

Згідно ст. 11 Закону України "Про освіту", до органів управління освітою в Україні належать центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, місцеві державні адміністрації і органи місцевого самоврядування, а також утворені місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування структурні підрозділи з питань освіти (місцеві органи управління освітою).

У даних спірних правовідносинах ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації є субєктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації, стало відомо про наявність зазначених порушень земельного, цивільного законодавства та законодавства про освіту при використанні Приватним акціонерним товариством "Київстар" земельної ділянки Комунального закладу "Клеванська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради лише у жовтні 2017 року з листа Рівненської місцевої прокуратури №33-11341вих17 від 25.09.2017 року про наявність підстав для представництва з указаних питань, оскільки ОСОБА_1 освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації не було стороною договору, а також жодним чином не було повідомлене про його укладення.

Крім того, предметом даного позову є, також, вимога про визнання недійсним не лише договору сервітутного землекористування від 01.12.2011 року, а також і додаткової угоди від 22.05.2017 року, якою пролонговано дію основного договору.

Таким чином, зважаючи на те, що заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури звернулося до суду із позовом 06.10.2017 року, строк позовної давності пропущено не було.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними договір сервітутного землекористування від 01.12.2011 року, а також додаткову угоду від 22.05.2017 року до договору сервітутного землекористування від 01.12.2011 року, укладені між Клеванською селищною радою та Приватним акціонерним товариством "Київстар".

Приватному акціонерному товариству "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, ) звільнити займану на підставі договору від 01.12.2011 року земельну ділянку площею 0,12 га, загальною вартістю 125 626 грн. 37 коп. та повернути власнику Комунальному закладу "Клеванська санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів" Рівненської обласної ради (35311, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. Б.Хмельницького, 47, ) шляхом підписання акту прийому-передачі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53, ) на користь прокуратури Рівненської області (р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. - витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області (35312, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. І.Франка, 20, ) на користь прокуратури Рівненської області (р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. - витрат по оплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11 грудня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 8 примірників:

1 - до справи;

2-4 - позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Гарна, 29; 33013, м. Рівне, м-н Просвіти, 2;

35311, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. Б. Хмельницького, 47);

5 - відповідачу-1 рекомендованим (35312, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. І. Франка, 20);

6 - відповідачу-2 рекомендованим (03113, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Дегятрівська, 53);

7 - прокуратурі Рівненської області рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. 16-го Липня, 52);

8 - третій особі рекомендованим (33013, м. Рівне, м-н Просвіти,1).