ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р. Справа № 909/737/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б.П. , секретар судового засідання Михайлюк А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод", вул. Носівський Шлях, буд. 56, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод", вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ, 76000

про стягнення заборгованості в сумі 341096,12 грн.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 15.08.2017р. ) - представник;

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 01-17/ЮС від 20.10.2017р.) - представник;

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення заборгованості в сумі 341096,12 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань згідно Договору поставки №20/16 від 01.03.2016р. та обґрунтовано положеннями статей 625 Цивільного та 193, 218 Господарського кодексів України.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково та подав суду заяву за вих. № 1216/12 від 12.12.2016р., в якій просить суд зменшити розмір пені до 10% , а саме до 3086,37 грн. При цьому зазначає , що невиконання договірних зобов'язань виникло з об'єктивних і незалежних від відповідача причин, зокрема через значну заборгованість та неплатоспроможність, важкий фінансовий стан та відсутність коштів на рахунках.

Також представником відповідача в судовому засіданні 12.12.2017 р. подано заяву про зміну способу виконання рішення, в якій посилаючись на ст.121 Господарського процесуального кодексу України, просить суд в разі задоволення позову, змінити спосіб виконання судового рішення шляхом відстрочення виконання рішення по даній справі до 31.03.2018 р.

В обґрунтування своїх доводів відповідач надав суду бухгалтерську довідку від 30.11.2017р., копії Балансів станом на 30.06.2017р. та 30.09.2017 р., копії довідок банківських установ , як доказ збитковості підприємства та зазначив , що на даний час наявні обставини , які у разі задоволення позову, призведуть до неможливості виконання рішення суду, при цьому вказує на відсутність підстав ставити під сумнів наміри відповідача виконувати зобов'язання в майбутньому.

Розглянувши зазначену заяву, суд вважає її передчасною, оскільки з урахуванням змісту п. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, звернення з такою заявою можливе після видачі виконавчого документу (наказу) та відкриття виконавчого провадження, на стадії виконання якого виникне питання про неможливість його виконання. Зокрема суд зазначає, що відповідно до Постанови №9 від 17.10.2012року Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ст. 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши представників сторін, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

01.04.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю " Ніжинський дослідно-механічний завод " ( позивач по справі, постачальник за договором) та Приватним акціонерним товариством " Івано-Франківський локомотиворемонтний завод ( відповідач по справі, покупець за договором ) укладено Договір №20/16 про поставку колодок гальмівних (надалі Договір).

Згідно п. 1.1 даного Договору постачальник зобов'язався у 2016 р. поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації №1 ( Додаток №1 до даного Договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно п. 5.5 Договору прийом кожної партії товару здійснюється покупцем при наявності товаросупроводжувальних документів: рахунку-фактури постачальника; товаро-транспортної накладної; квитанція про реєстрацію податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних згідно чинного законодавства; документів, що підтверджують якість товару; видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №20/16 від 01.04.2016р. відповідачу поставлено товар на суму 164640,00 грн. , що підтверджується видатковою накладною №ПН-0000454 від 06.07.2016 р. та на суму 364680, 00грн. що підтверджується видатковою накладною №ПН-0000731 від 08.09.2016 р.

Факт поставки товару згідно вищезазначених документів відповідачем визнано.

У відповідності до п. 4.1 Договору відповідач зобов'язаний оплатити отриманий товар протягом 30 банківських днів після дати поставки товару.

За поставлений товар відповідачем здійснено часткову оплату, а саме по видатковій накладній №ПН-0000454 08.09.2016р. здійснено взаємозалік на суму 138000,00 грн., та по видатковій накладній №ПН-0000731 від 08.09.2016 р. 22.11.16 р. та 25.11.2016 р. на суму 50000,00 грн. та 80000,00 грн. відповідно.

Згідно складеного та підписаного сторонами ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків від 10.04.2017 р., заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.04.2017 р. становить 261 320,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію №122 від 10.04.2017 р. з вимогою погасити існуючу заборгованість, яка отримана відповідачем 19.04.2017 р., однак залишена останнім без виконання.

Разом з тим, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі умов договору та норм чинного законодавства нараховано відповідачу 30863,74грн. -пені, 6841,48 грн. - 3% річних та 42070,90 грн. - інфляційних втрат.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України .

Відповідно до ст. 526, 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В судовому засіданні позивачем доведено суду, що на день розгляду справи у відповідача перед ним існує заборгованість у сумі 261320,00 грн., за Договором поставки №20/16 від 01.04.2016р., а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 6841,48 грн. 3% річних та 42070,90 грн. інфляційних втрат, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача 3% річних в розмірі 6841,48 грн. та інфляційних втрат у розмірі 42070,90 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 30863,74грн., суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1. ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.5 Договору за несвоєчасну сплату передбачених у п. 4.1 Договору платежів нараховується пеня у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно видаткової накладної №ЗН-0000119 від 06.07.2016р. позивач здійснив поставку товару на суму 164640,00 грн. 06.08.2016 р. закінчився 30-денний строк для оплати товару, отже за період з 07.08.2016 р. по 26.07.2017 р. нарахована пеня в розмірі 3 590,62 грн.

Згідно видаткової накладної №П ЗН -0000157 від 08.09.2016 р. позивач здійснив поставку товару на суму 364680,00 грн. 08.10.2016 р. закінчився 30-денний строк для оплати товару, отже за період з 10.10.2016 р. по 26.07.2017 р. нарахована пеня в розмірі 27 273,12 грн.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені та встановлено, що розрахунок пені є арифметично вірним.

Разом з тим, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 10%.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Врахувавши ступінь вини відповідача у виникненні спору, причини неналежного виконання зобов'язання, факт визнання ним суми основної заборгованості, матеріальні інтереси обох сторін, а також зважаючи на складне фінансове становище відповідача, суд вважає за можливе зменшити на 10% розмір нарахованої позивачем неустойки та стягнути з відповідача 3086,37 грн. пені. Крім того, слід зауважити, що пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Окрім неустойки, позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів і при зменшенні розміру пені, за переконанням суду, позивач не понесе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, позов підлягає до задоволення частково.

Судові витрати, за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на відповідача. При цьому, судом взято до уваги п.4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.13р., згідно якого, у разі коли господарський суд на підставі п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст. , 525, 526, 610, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 230, 233 Господарського кодексу України, ст. 33, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод" до Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод" про стягнення заборгованості в сумі 341096,12 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотиворемонтний завод" вул. Залізнична, 22, м. Івано - Франківськ, 76000, ( ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський дослідно-механічний завод", вул. Носівський Шлях, буд. 56, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600,( ) з 313 318,78 грн. ( триста тринадцять тисяч триста вісімнадцять гривень) з яких : 261320,00 грн. - основний борг, 3086,37 грн.- пеня , 6841,48 грн. - 3% річних, 42070,90 грн. - інфляційні втрати та судовий збір в сумі 5116,44 грн. (п'ять тисяч сто шістнадцять гривень 44 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.17

Суддя Гриняк Б.П.