ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року Справа № 917/1902/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5; адреса для листування: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, пр-т Свободи, 8

до Комунального підприємства "Теплоенерго", 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68

про стягнення грошових коштів

Суддя Білоусов С.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні 07.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 73 656,97 грн. заборгованості з них: 45 007,36 грн. пені, 26 931,21 грн. інфляційних нарахувань та 1 718,40 грн. 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов'язань та наполягає на задоволенні їх за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує та вважає, що сплата штрафних санкцій призведе до погіршення фінансового стану Комунального підприємства "Теплоенерго".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

31.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі його структурного підрозділу Кременчуцької філії та Комунальним підприємством "Теплоенерго" (відповідач) було укладено Договір про постачання електричної енергії № 618 (договір).

Відповідно до якого Постачальник продає електричну енергію (як різновид товару) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а Споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

22.07.2016 року додатковою угодою про внесення змін до Договір про постачання електричної енергії від 31.07.2007 року № 618 передбачено змінити значення приєднаної потужності електроустановок споживача на 4 834,5 кВт.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту електричну енергію у визначені Договором строки.

Умовами Додатку № 2 "Порядок розрахунків" узгоджено планову систему платежів впродовж розрахункового періоду. Пунктом 1 даного Додатку визначено, що розрахунковим вважається період з 8 годин 25 числа попереднього місяця до 8 годин такого ж числа поточного місяця.

У відповідності до п. 2 Додатку № 2 платежі за електричну енергію здійснюються споживачем платіжними дорученнями на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника у наступних обсягах та строки: 20 % від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до дати початку розрахункового періоду тобто, до 25 числа попереднього місяця.

Остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період здійснюється споживачем самостійно протягом 5 операційних днів з дня виписки рахунку.

Натомість, порушуючи договірні зобов'язання в період з листопада 2016 р. по серпень 2017 р. відповідач не здійснював вчасних розрахунків за активну електричну енергію, що призвело, зокрема, до нарахування відповідних санкцій, як того вимагає чинне законодавство України (розрахунок із зазначенням нарахувань та оплат додається).

На підставі ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 4.2.1 вказаного вище Договору та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 926,35 грн. пені за порушення термінів попередньої оплати електричної енергії; 41 081,01 грн. пені за порушення терміну проведення остаточного розрахунку; 26 931,21 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань; 1 718,40 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань.

Всього загальний борг відповідача становить 73 656,97 грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, виконання зобов'язання щодо постачання електричної енергії позивачем виконано у повному обсязі.

З огляду на визначений сторонами порядок розрахунків за спожиту енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків, матеріалами справи підтверджено, що порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту енергію мало місце.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчинюється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи договір, передбачили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних (п. 4.2.1 Договору).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, наданого позивачем (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 4.2.1 Договору підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Нарахування позивачем пені за порушення термінів попередньої оплати електричної енергії неможливе, оскільки до закінчення розрахункового періоду відповідач ще не є боржником, а електрична енергія ще не спожита. Остаточні розрахунки згідно договору здійснюються за фактичним обсягом споживання електричної енергії. Тому і пеня може бути нарахована лише за прострочення проведення остаточного розрахунку вже спожитої електричної енергії.

Отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за порушення термінів попередньої оплати електричної енергії в розмірі 3 926,35 грн. слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Перевіривши розрахунок позивача та враховуючи позицію відповідача у відзиві на позовну заяву суд приходить до висновку, що позивачем у розрахунку не вірно зазначений останній день сплати всіх рахунків.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд провівши власний перерахунок за допомогою Клієнт системи "Ліга:Закон" дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення: 36 340,01 грн. - пені, 1 573,53 грн. - 3 % річних та 17 655,82 грн. - втрат від інфляції - обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами і підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення: 36 340,01 грн. - пені, 1 573,53 грн. - 3 % річних та 17 655,82 грн. - втрат від інфляції - обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами і підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго", (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68, ідентифікаційний код 31700972) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022; ідентифікаційний код 00131819) - 36 340,01 грн. пені, 1 573,53 грн. 3 % річних та 17 655,82 грн. втрат від інфляції, 1 207,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2017 року.

Суддя Білоусов С. М.