ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2017 р. Справа № 925/1389/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Соммельє», м. Київ, провул. Електриків, 15

до приватного підприємства «Торговий дім «Поляков», м. Черкаси, вул. Чехова, 41

про стягнення 9637,58 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення 9637,58 грн. заборгованості та санкцій за договором про надання маркетингових послуг від 01.11.2015р.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Подано копію договору поставки №С23 від 12.12.2015р. Оригінал даного договору оглянуто в судовому засідання. Доказів оформлення актів приймання-передачі послуг та виставлення відповідачу рахунків на оплату наданих послуг не надано. Представник позивача пояснив, що відповідач відмовився отримати та підписати документи про прийняття робіт та послуг.

В судове засідання 08.12.2017р. позивачем подано заяви: про зменшення розміру позовних вимог та про уточнення до позовної заяви. Позивач просить стягнути з відповідача 4898,77 грн. боргу, 1771,86 грн. подвійної облікової ставки НБУ, 171,24 грн. 3% річних з простроченої суми, 753,82 грн. інфляційних втрат, 1600 грн. судового збору.

Заяви прийнято судом до розгляду відповідно до приписів ст. 22 ГПК України. Представник позивача підтримав вимоги з урахуванням заяви про зменшення вимог.

Представник відповідача заперечив отримання послуг від позивача та підписання ним актів приймання-передачі послуг за травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2016р. Рахунки на оплату послуг позивачем не виставлялись. Заборгованість по вже підписаних з позивачем актах (приймання-передачі послуг) повністю оплачена. Подано письмові пояснення по суті спору. Представник відповідача просить відмовити в позові за недоведеністю вимоги.

Інших доказів сторонами не подано.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості подати додаткові докази.

Суд відхилив дане клопотання представника позивача, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався та у позивача було достатньо часу для надання доказів суду.

Клопотання представника позивача про витребування у відповідача доказів отримання актів виконаних робіт чи наданих послуг судом відхилено за безпідставністю, оскільки свої вимоги має доводити сторона належними доказами.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

01.11.2015p. між товариством з обмеженою відповідальністю «Соммельє» (Виконавцем Позивач у справі) та приватним підприємством «Торговий дім «Поляков» (Замовником Відповідач у справі) був укладений Договір про надання маркетингових послу (далі-Договір), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобовязується надати Замовнику маркетингові послуги, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити послуги, перераховані в п. 1.2 даного договору, на умовах, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору предметом договору є маркетингові послуги - послуги, які забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері організації та управлінні руху продукції до споживача, стимулювання збуту продукції, що поставляються Замовником через роздрібні торговельні мережі Виконавця, а саме:

2.1. послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу;

2.2. послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту;

1.2.3. внесення продукції Замовника до інформаційних баз роздрібних торгівельних мереж Виконавця;

1.2.4. послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію;

1.2.5. послуги зі збирання та поширення інформації про продукцію, а також послуги, спрямовані на просування торгових марок в мережі Виконавця;

1.2.6. послуги із організації презентацій товару з демонстрацією споживчих якостей цього товару в мережі Виконавця;

1.2.7. послуги із вивчення ринку, політики цін, стимулювання збуту продукції;

1.2.8. послуги із інформування Замовника про споживчий попит на товар з метою збільшення обємів продаж;

1.2.9. послуги із розміщення інформації про товари в друкованих виданнях, каталогах та інших інформаційних джерелах Виконавця.

Згідно п.3.1. Договору, вартість наданих Виконавцем послуг відповідно до підпунктів: 1.2.1, 1.2.2, 1.2.5, 1.2.7, 1.2.8 цього Договору, визначається із розрахунку 10% з ІІДВ від вартості оплачених Виконавцем на умовах договору поставки №С23 від 12.12.2015р. товарів, щодо яких надаються послуги.

Згідно п. 2.1. Договору Виконавець має право своєчасно отримати оплату в розмірах і строки, передбачені цим Договором.

Згідно п. 2.4 Договору Замовник зобовязується своєчасно оплатити Виконавцю вартість послуг відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору не пізніше кожного 10 числа наступного за звітним місяця Виконавець готує і передає на підпис Замовнику акт приймання-передачі наданих послуг.

За твердженням позивача, на виконання умов Договору Позивач надав Відповідачу послуги:

- за травень місяць 2016 р. на суму 1386,40 гри.;

- за червень місяць 2016 р. на суму 1450,66 грн.;

- за липень місяць 2016 р. на суму 633,40 грн.;

- за вересень місяць 2016 р. на суму 973,92 грн.;

- за жовтень місяць 2016 р. на суму 454,39 грн., а всього на суму 4898,77 грн.

Як зазначив Позивач в судовому засіданні, в договорі не зазначено, що сторони повинні якимось особливим способом надати іншій стороні на підпис акт виконаних робіт. Але за домовленістю між сторонами акти виконаних робіт кожен місяць надсилались на електронну адресу торгового представника, а саме: . Доказів такого погодження чи особливих умов договору в частині обміну документами та способу листування між юридичними особами - позивач не надав.

Позивач кожен місяць на підтвердження надання маркетингових послуг надсилав Відповідачу акти про надання послуг, але останній ігнорував дані листи, хоча за отриманий товар Позивач сплачував кошти регулярно щомісячно.

Відповідач категорично заперечує вимоги та вказує, що ним оплачені повністю акти та виставлені рахунки. Інших неоплачених рахунків позивача у нього немає.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони у справі є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Позивач обґрунтовує вимоги з посиланням на договір про надання маркетингових послуг від 01.11.2015р., укладений між позивачем (як виконавцем послуг), та відповідачем (як замовником послуг) (а.с. 16-19). За твердженням позивача, цей договір укладений на умовах договору поставки №С23 від 12.12.2015р. (а.с. 59-65), не враховуючи, що договір про надання маркетингових послуг укладений між сторонами на півтори місяці раніше.

Сторони перебувають у договірних відносинах між собою на підставі договору про надання маркетингових послуг від 01.11.2015р. Волевиявлення сторін було направлене на настання певних юридичних наслідків. Суд враховує також презумпцію правомірності правочину (приписи ст. 204 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Суд враховує, що за умовами договору про надання маркетингових послуг виконавець (позивач) щомісячно, не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця, готує та передає замовнику (відповідачу) Акт приймання передачі наданих послуг (п. 4.1. договору, а.с. 17).

Оплата за надані послуги проводиться шляхом перерахування коштів виконавцю на підставі рахунку-фактури, що надана виконавцем (розділ 3 договору, а.с. 17).

Позивач стверджує про направлення відповідачу ОСОБА_3 приймання наданих послуг та рахунків на оплату на умовах договору про надання маркетингових послуг. Доказів такого направлення, вручення документів відповідачу, уповноваженій особі відповідача, чи відмови відповідача в отримання даних документів позивачем в судовому засіданні не надано.

Суд критично оцінює доводи позивача про направлення документів відповідачу електронною поштою та посилання на скрін-шоти сторінки поштового відправлення, оскільки в наданих копіях документів не вказано належного одержувача повідомлення та суті чи тексту цього повідомлення. Відправлення якоїсь електронної кореспонденції з електронної адреси «Владимирова Ирина» на електронну адресу «Евген Мин» не є належним та допустимим доказом виконання приписів та умов спірного договору про надання маркетингових послуг в частині формування та направлення відповідачу актів приймання наданих послуг та рахунків на їх оплату.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суд також критично оцінює поданий позивачем витяг з банківського реєстру руху коштів по рахунку позивача в АТ «Райффайзен банк «Аваль» (а.с. 20-21), оскільки в призначеннях платежів вказано «Сплата за товар зг. Договору №4700 від 04.08.2015р.» за період травня-грудня 2015р., що не охоплюється предметом даного спору на підставі договору про надання маркетингових послуг від 01.11.2015р. Платіжних доручень на спірну суму та за спірний період позивач суду не надав.

Подану суду позивачем заяву до банку «Аваль» від 29.11.2017р. за вих. №1238 про зміну призначення платежу суд розцінює як спробу позивача створення нових доказів у справі вже після порушення судом провадження у даній справі.

Рахунки на оплату послуг не надані позивачем.

Позивачем також не обґрунтовано та не підтверджено, які послуги, в якому обємі та на яку суму він надав відповідачу. Первинних документів про постачання товару на підставі договору поставки №С23 позивачем теж не надано.

Спірний договір про надання маркетингових послуг від 01.11.2015р. (а.с. 16) передбачає надання таких послуг відповідачу:

- з розміщення продукції платника податку в місцях продажу;

- з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту;

- з внесення продукції Замовника до інформаційних баз роздрібних торгівельних мереж Виконавця;

- зі збору та розповсюдження інформації про продукцію;

- зі збирання та поширення інформації про продукцію, а також послуги, спрямовані на просування торгових марок в мережі Виконавця;

- із організації презентацій товару з демонстрацією споживчих якостей цього товару в мережі Виконавця;

- із вивчення ринку, політики цін, стимулювання збуту продукції;

- із інформування Замовника про споживчий попит на товар з метою збільшення обємів продаж;

- із розміщення інформації про товари в друкованих виданнях, каталогах та інших інформаційних джерелах Виконавця.

По жодній із вказаних позицій позивач не надав суду первинних належних та допустимих доказів надання послуг відповідачу згідно переліку - за умовами спірного договору від 01.11.2015р.

Наявність грошових зобовязань визначена в сумі 10% від вартості оплачених виконавцем на умовах договору поставки №С23 від 12.12.2015р. товарів, щодо яких надаються послуги (п. 3.1. договору, а.с. 17).

Доказів проведеної оплати саме на умовах договору поставки №С23 від 12.12.2015р. позивач суду не надав та не пояснив обєктивної неможливості надання таких документів.

Таким чином у відповідача відсутні грошові зобовязання перед позивачем на підставі договору про надання маркетингових послуг від 01.11.2015р. (а.с. 16), оскільки позивач не відзвітував про надані послуги, не надав актів та не направив рахунків на оплату.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Позивачем використано неналежний спосіб захисту права, не доведено вимоги належними первинними доказами, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю за необґрунтованістю та недоведеністю вимог.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 12.12.2017р.

Суддя Г.М. Скиба