ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/2918/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Прохоров С.А.

судді: Сальнікова Г.І. , Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного Акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління "Тунельбуд", м. Харків
до Акціонерного товариства закритого типу "Спецілізований Будівельно-Монтажний поїзд № 803", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 14.06.2017

відповідача - ОСОБА_3 голова правління

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 13.12.2017 самовільно покинув зал судових засідань.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81*1 Господарського процесуального кодексу України. У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

22 листопада 2017 року судом було розпочато розгляд справи по суті

ВСТАНОВИВ:

Приватне АТ "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління "Тунельбуд" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з АТЗТ "Спецілізований БМП № 803" 149040,00 грн. помилково перерахованих коштів.

Розглянувши матеріали справи на предмет її складності, суд дійшов висновку, що справа № 922/2918/17 є складною та для її розгляду належить призначити колегію суддів у складі трьох суддів про, що було винесено ухвалу від 14 листопада 2016 року.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 31.10.2017 р. було призначено по справі колегію суддів у складі: головуючого судді Прохорова С.А., судді Сальнікова Г.І. та Хотенець П.В.

Ухвалою суду від 31.10.2017 було прийнято до розгляду справу №922/2918/17 колегією суддів у складі: головуючого судді Прохорова С.А., суддів Сальнікова Г.І., Хотенець П.В. Розгляд справи призначено на "22" листопада 2017 р. о 12:15.

Розгляд справи було відкладено на 13 грудня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не надав.

Через канцелярію суду відповідачем було подано клопотання (вх. №41573 від 13.12.2017) відповідно до якого останній просить суд зупинити розгляд справи до вступу в законну силу рішення суду по адміністративній справі №820/6126/17.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість же розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів в чому саме полягає пов'язаність справи №922/2918/17, яка розглядається господарським судом та вимог, які заявлені відповідачем до адміністративного суду та в чому саме полягає неможливість розгляду даної справи до розгляду адміністративним судом позовної заяви відповідача. Більш того, відповідачем до свого клопотання не було надано доказів прийняття його позову до розгляду.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи вже відкладався для надання можливості усім учасникам судового процесу ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Суд також зазначає, що згідно ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

11.02.2016 між Приватним акціонерним товариством Спеціалізоване будівельно-монтажне управління Тунельбуд (Генпідрядник) та Акціонерним товариством закритого типу Спеціалізований Будівельно-монтажний поїзд № 803 (Субпідрядник) був укладений Субпідрядний договір № 11/16-М на виконання будівельно-монтажних робіт на дільниці від станції Олексіївська до станції Проспект Перемоги (надалі - Договір), відповідно до умов якого Субпідрядник зобовязався відповідно до умов Договору та проектно-кошторисної документації здати Генпідряднику у встановлений Договором строк - змонтовану систему Автоматизації та телемеханіки руху поїздів на обєкті Будівництво ділянки третьої лінії Харківського метрополітену від станції Наукова до станції Проспект Перемоги (дільниця що будується від станції Олексіївська до станції Проспект Перемоги).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного Договору №11/16-М склад і обсяги робіт, що виконує Субпідрядник, передбачені проектно-кошторисною документацією.

Згідно пункту 4.2.2 Договору №11/16-М Генпідрядник зобов'язаний в установленому порядку прийняти та оплатити виконані роботи у межах коштів, оплачених Генпідряднику Замовником.

10.10.2016 на виконання умов Договору № 11/16-М позивач перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 1 587 661,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2628 від 10.10.2016 з призначенням платежу "сплата за виконані роботи з монтажу системи автоматизації та телемеханіки руху поїздів згідно Договору № 11/16-М від 11.02.2016р., в тому числі ПДВ - 264610,32 грн." та випискою по рахунку позивача за 10.10.2016.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що ним згідно заявки відповідача було здійснено поставку гарнітури електроприводу для стрілочного переводу Р-50 16754-00-00 у кількості 6 шт. на суму 124200,00 грн. без врахування ПДВ, що підтверджується накладною на внутрішнє переміщення № ПМ-0000072 від 15.06.2016р.

Позивачем наголошено про те, що при складанні Акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016р. та Відомості ресурсів до акту приймання №3 за жовтень 2016 р. позивачем було помилково включено вартість гарнітури приводу СП 30079-00-00 у кількості 6 комплектів у сумі 149 040,00 грн., в тому числі ПДВ та відображено у строчці «Всього по акту без врахування вартості матеріалів поставки Замовника (Генпідрядника)», у сумі 869 616,88 грн., т.ч. ПДВ.

При цьому, позивач посилається на те, що згідно платіжного доручення № 2628 від 10.10.2016р. позивачем було перераховано відповідачу суму у розмірі 1 587 661,92 грн., в склад якої увійшла вартість гарнітури приводу СП 30079-00-00 у кількості 6 комплектів на суму - 149 040,00 грн., в т.ч. ПДВ.

Також, позивач вказує, що 10.10.2016 р. листом за вих. № 862/1 відповідача було повідомлено про помилкове облікування матеріалу, а саме: гарнітури приводу СП 30079-00-0000 у кількості 6 комплектів на загальну суму 149 040,00 грн. в т.ч. ПДВ, та направлено Акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016р. й Відомість ресурсів до акту приймання №3 за жовтень 2016 р. з внесеними виправленнями, що підтверджується чеком про відправлення рекомендованого листа № 042 та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до виправленого Акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016р. Субпідрядником було зменшено суму акта на 149 040,00 грн. в т.ч. ПДВ та виправлено Відомість ресурсів до Акту приймання №3 за жовтень 2016 року, відповідно до якої у розділі V «Матеріали поставки замовника» було відображено вартість гарнітури приводу СП 30079-00-00 у кількості 6 комплектів на загальну суму 124 200,00 грн. без ПДВ.

У звязку з цим, позивач вважає, що відповідачу необхідно було повернути позивачу помилково перераховану суму вартості гарнітури приводу СП 30079-00-0000 у сумі 149 040,00 грн. в т.ч. ПДВ на поточний рахунок позивача, як таку, що відноситься до матеріалів Замовника (Генпідрядника), а також підписати, скріпити підпис печаткою та направити на адресу Генпідрядника (Позивача) виправлений Акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016р. та виправлену Відомість ресурсів до Акту приймання №3 за жовтень 2016 року.

Проте, як зазначає позивач, відповідач виправлений Акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016р. та виправлену Відомість ресурсів до Акту приймання №3 за жовтень 2016 року не підписав, грошові кошти на поточний рахунок Генпідрядника не повернув, та жодної відповіді на лист вих. № 862/1 від 10.10.2016 р. не надав.

Отже, позивач вважає, що відповідач безпідставно користується грошовими коштами у сумі 149 040,00 грн., які були помилково перераховані позивачем у розмірі вартості гарнітури приводу П 30079-00-00 у кількості 6 комплектів, та які мають бути відшкодовані (повернуті) на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України, як за безпідставно набуте майно за рахунок позивача.

Надаючи оцінку наданим суду доказам та правову кваліфікацію обставинам спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Загальні підстави виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Необхідно також зазначити, що зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, закону тощо.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Частиною 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Матеріалами справи дійсно підтверджується що згідно платіжного доручення № 2628 від 10.10.2016 р. позивачем було перераховано відповідачу суму у розмірі 1 587 661,92 грн., однак підставою платежу в даному дорученні зазначено оплату за виконані роботи з монтажу системи автоматизації та телемеханіки руху поїздів згідно договору №11/16-м від 11.02.2016.

При цьому, кошти були сплачені позивачем 10.10.2016, а акт №3, на який посилається позивач, складений на прийняття робіт виконаних за жовтень 2016 року, тобто, не зрозуміло за які саме роботи були сплачені вказані грошові кошти, як попередня оплата на виконання робіт в жовтні, чи оплата за раніше виконані роботи згідно спірного договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з наданого платіжного доручення не можливо дійти висновку, що в склад цих коштів увійшла вартість саме гарнітури приводу СП 30079-00-00 у кількості 6 комплектів на суму - 149 040,00 грн. в т.ч. ПДВ, яку, як вказує позивач, було поставлено ним окремо.

Відповідно до п. 1.2 зазначеного Договору №11/16-М склад і обсяги робіт, що виконує Субпідрядник, передбачені проектно-кошторисною документацією, якої позивачем суду надано не було.

Таким чином, судом не приймаються доводи позивача про те, що спірні грошові кошти були сплачені позивачем помилково.

Відповідно до п. 4.1.10 Договору № 11/16-М Генпідрядник має право поставляти на будівельний майданчик будівельні матеріали, конструкції, та надавати послуги машинами та механізмами Субпідряднику, у разі виникнення такої потреби. В цьому випадку, Субпідрядник компенсує затрати Генпідрядника.

Дійсно, в матеріалах справи наявний лист відповідача за вих. № 1/15.06/16 від 15.06.2016р. з заявкою на отримання обладнання та матеріалів до монтажу згідно Договору, а саме: гарнітури приводу СП 30079-00-00 у кількості 6 комплектів; ящика силового напругою до 380в, ток 250а, 600x325x250мм ЯК-30 УРСР 83-77 у кількості 6 шт., однак з зазначеного листа не вбачається, що обладнання замовлялося саме для виконання робіт, вказаних саме в акту №3 за жовтень 2016 року.

Крім того, суд зазначає, що належних та допустимих доказів поставки згідно заявки відповідача та отримання відповідачем такого обладнання, а саме гарнітури приводу СП 30079-00-00, позивачем до матеріалів справи надано не було.

Згідно п. 8.5 договору сторони встановили, що матеріали та обладнання, постачання яких покладено га Генпідрядника (Замовника), передаються Субпідряднику на складі Генпідрядника (Замовника) по письмовій заявці з оформленням видаткових документів.

Накладна на внутрішнє переміщення №ПМ-0000072 від 15.06.2016, на яку посилається позивач як на доказ отримання обладнання за яке в подальшому були сплачені помилково кошти, виписана на гарнітуру електроприводу для стрілочного переводу Р-50 16754-00-00, а не на гарнітуру приводу СП 30079-00-00. Більш того не містить відомостей про особу, яка її отримала (посадове становище), її повноваження на отримання ТМЦ (посилань на довіреність на отримання ТМЦ або самої довіреності), не містить печатки відповідача.

Таким чином, суд не може її приймати як належний доказ виконання позивачем заявки відповідача на отримання обладнання та матеріалів до монтажу згідно Договору, а саме: гарнітури приводу СП 30079-00-00.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема, щодо помилкового перерахування грошових коштів відповідачеві в сумі 149040,00 грн., не довів набуття або збереження майна відповідачем, або відсутність правової підстави для такого набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Також, враховуючи, що встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами мають договірний характер, що підтверджується субпідрядним договором від 11.02.2016 р. № 11/16-М та платежом, який позивач здійснив на користь відповідача саме на виконання умов зазначеного договору та в період дії цього договору, суд дійшов до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки ці правовідносини мііж сторонами регулюються нормами зобов'язального, зокрема договірного, права.

Аналогічна правова позиція викладена в у постановах Верховного Суду України від 23.03.2016 р. року у справі № 6-2978цс15, від 25.02.2015 р. у справі № 3-11гс15, від 14.10.2014 р. № 3-129гс14, від 02.10.2013 р., висновки якого у відповідності до приписів статті 111-28 є обов'язкові при застосування судом таких норм права.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5