ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Справа № 905/916/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівКорсака В.А.,
Поляк О.І.,
розглянувши
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод"
на постанову від 04.09.2017 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№905/916/17 господарського суду Донецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К"
доПриватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод"
простягнення 4 780 053,58 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача - не з'явились

Від відповідача - Лактіонова Л.О. (дог. від 27.11.17)

У зв'язку з призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного суду та перебуванням судді Яценко О.В. на лікарняному, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий-Ходаківська І.П., судді-Корсак В.А., Поляк О.І. (протоколи автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.11.2017 р. та 29.11.2017 р.).

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" про стягнення заборгованості у розмірі 4 769 977,47 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 10076,11грн.

Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" звернулось до господарського суду Донецької області із зустрічною позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" на користь Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" штрафу в розмірі 193 735,90 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.05.2017 зустрічний позов не прийнято до розгляду, оскільки його подано з порушенням вимог ст.60 Господарського процесуального кодексу України, а саме: подано після початку розгляду справи господарським судом Донецької області по суті.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.06.2017 (суддя Матюхін В.І.) позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Єнакієвський металургійний завод" на користь ТОВ "Мединський і К" заборгованість за надані послуги в розмірі 4 769 977,47 грн., 3% річних в розмірі 10 015,93 грн., відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 71 699,90грн. В іншій частині позову відмовлено. Рішення мотивовано доведеністю позовних вимог.

Постановою колегії суддів Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2017 у складі: Чернота Л.Ф., Зубченко І.В., Радіонова О.О. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

ПАТ "Єнакієвський металургійний завод" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.612 Цивільного кодексу України, а також нез'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

ТОВ "Мединський і К" у відзиві на касаційну скаргу просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами при розгляді справи встановлено, що 01.01.2015 між ТОВ "Мединський і К" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Єнакієвський металургійний завод", у подальшому Приватне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" (замовник) укладений договір на виконання робіт №14000916.

Відповідно до п.1.1 договору, в порядку та на умовах, передбачених цим договором, виконавець зобов'язується на свій ризик виконати роботи:-з перевезення шлаків металургійного виробництва, металевого брухту, товарно-матеріальних цінностей замовника;-з розроблення і планування шлаків на складах і відвалах замовника, навантаженню шлаків і їх відходів в транспортні засоби; - з очищення території замовника, у тому числі під'їзних шляхів, від шлаку та іншого сміття; - робіт з використанням автокрана виконавця; - з розробки і планування матеріалів високої щільності на території замовника спеціалізованою технікою виконавця, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи.

Пунктом 2.1.2 договору в редакції додаткової угоди №12 від 31.01.2017, початком виконання робіт виконавцем є 01.01.2015, закінченням - 28.02.2017.

Вимогами п.4.1 договору встановлено, що здавання-приймання виконаних робіт оформлюється 4 рази на місяць - 8, 16, 24 та останнього числа звітного місяця актом здавання-приймання виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін.

Вартість робіт, виконаних за цим договором, оплачується замовником протягом 60 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт (додаток №2 до цього договору) і отримання від виконавця рахунку на оплату, згідно п.5.3 договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 28.02.2017, відповідно до п.8.1 договору в редакції додаткової угоди №12 від 31.01.2017.

Судами також встановлено, що на виконання умов договору, позивачем протягом грудня 2016 року і січня 2017 року були здійснені автоперевезення вантажів і виконані обумовлені договором роботи, що підтверджується актами здавання-приймання виконаних робіт, які містяться в матеріалах справи. Загальна сума наданих послуг складає 5 128 656,99грн. З боку замовника всі вищезазначені акти підписані директором з виробництва.

Здійснені перевезення і виконані роботи були оплачені відповідачем частково у сумі 358 679,52 грн.

Посилаючись на те, що заборгованість у сумі 4 769 977,47 грн. відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приписами ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу;

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Посилаючись на вищенаведені норми права, суди дійшли висновку про задоволення позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Згідно п.1 ч.1 ст.248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності.

Відповідно до п.5.3 Вартість робіт, виконаних по цьому договору, оплачується замовником на протязі 60 календарних днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (Додаток №2 до Договору) та отримання від виконавця рахунку на оплату.

Судами встановлено, що на виконання умов договору, позивачем протягом грудня 2016 року і січня 2017 року були здійснені автоперевезення вантажів і виконані обумовлені договором роботи, що підтверджується актами здавання-приймання виконаних робіт №№:

- 8377 від 12.12.2016 за період з 01.12.2016 по 11.12.2016 на загальну суму 968 679,52грн. з ПДВ;

-8538 від 19.12.2016 за період з 12.12.2016 по 18.12.2016 на загальну суму 628 251,44грн. з ПДВ;

-8760 від 26.12.2016 за період з 19.12.2016 по 25.12.2016 на загальну суму 511 243,91грн. з ПДВ;

-8834 від 31.12.2016 за період з 26.12.2016 по 31.12.2016 на загальну суму 343 760,82грн. з ПДВ;

-427 від 09.01.2017 за період з 01.01.2017 по 08.01.2017 на загальну суму 578 182,96грн. з ПДВ;

-579 від 16.01.2017 за період з 09.01.2017 по 15.01.2017 на загальну суму 684 657,34грн. з ПДВ;

-646 від 23.01.2017 за період з 16.01.2017 по 22.01.2017 на загальну суму 681 429,67грн. з ПДВ;

-866 від 01.02.2017 за період з 23.01.2017 по 31.01.2017 на загальну суму 732 451,33грн. з ПДВ

та зроблено висновок, що згідно довіреності від 01.01.2016 за № 73/5-15, виданої на один рік, директор з виробництва мав право підписувати акти здавання-приймання виконаних робіт.

При цьому, судами не надано оцінки строку дії вищезгаданої довіреності з урахуванням дат підписання актів здавання-приймання виконаних робіт та, відповідно, правовідносинам сторін з огляду на результати такої оцінки.

Крім того, відповідачем заявлялось клопотання про відстрочення виконання рішення на 3 роки, у задоволенні якого судами відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що судами не взято до уваги наступне.

Пункт 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає суду право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господ повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення.

Всупереч вищенаведених положень законодавства, суди попередніх інстанцій при розгляді клопотання про відстрочення виконання рішення не дали оцінки обставинам, зазначеним у клопотанні в якості підстав такого відстрочення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, без з'ясування та оцінки всіх обставин справи дійшли передчасного висновку про задоволення позову та відмову у задоволенні клопотання про відстрочення.

З огляду на те, що в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України у суду касаційної інстанції відсутнє право встановлювати або вважати доведеними обставини справи, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, так само як і надавати їм власну юридичну оцінку, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій у даній справі і передачі її на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Враховуючи викладене та беручи до уваги доводи, викладені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час здійснення якого суду необхідно врахувати вищезазначені обставини, які стали підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, і повністю встановивши фактичні обставини справи, підтверджені належними та допустимими доказами, з наданням їм обґрунтованої юридичної оцінки, вирішити спір з приводу наявності чи відсутності підстав для задоволення позову із застосуванням до спірних правовідносин відповідних норм матеріального права.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" задовольнити частково.

Постанову від 04.09.2017 Донецького апеляційного господарського суду у справі №905/916/17 господарського суду Донецької області та рішення господарського суду Донецької області скасувати; справу №905/916/17 направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді В. Корсак

О. Поляк