РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/16462/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг"

про визнання права

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Піхотний М.Д. - представник за довіреністю б/н від 21.08.2017

від відповідача-1 Каракоця О.Р., представник за довіреністю № 8220-к-н-о

від 23.08.17

від відповідача-2 не з'явився

В судовому засіданні 06.12.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" (надалі - позивач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк (надалі - відповідач-1) був укладений договір поруки № 4Ф10157И/П (надалі - Договір), відповідно до умов якого позивач поручився перед відповідачем-1 за виконання зобов'язань за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" № 4Ф10157И від 02.08.2010р., № 4Ф14208И від 12.02.14р. За доводами позивача, останнім було сплачено заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" у розмірі 518 491 762,94 грн. на користь відповідача-1, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про визнання права позивача вимагати від відповідача-2 сплати боргу та визнати відсутнім у відповідача-1 права вимагати від відповідача-2 сплати боргу за кредитним договором № 4Ф10157И від 02.08.10р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16462/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 25.10.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.10.17 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 15.11.17 у зв'язку з відсутністю представників позивача та відповідача-1.

13.11.17р. через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебування представника у іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні, яке призначене на 15.11.17, з'явився представник відповідача-1, який надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останнім зазначається, що позивач не надав належні докази, які підтверджують розмір заборгованості, яка існувала на момент сплати, а тому позивач не довів виконання обов'язку в повному обсязі. Також, відповідач-1 вважає, що позивач не звертався до ПАТ КБ "Приватбанк" або боржника з вимогою про надання позивачу копій або оригіналів кредитних договорів, що свідчить про передчасність заявлених позовних вимог. Крім того, відповідач-1 звертає увагу, що договір поруки укладено в день перерахування грошових коштів, про що свідчить штемпель на платіжному дорученні. Проте, відповідно до п. 5.6 Договору поруки кредитор надсилає боржнику (поручителю) вимогу про погашення заборгованості, а останній на протязі 5 днів з моменту отримання має сплатити суму боргу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.11.2017 суд продовжив строк вирішення спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 06.12.2017.

У судове засідання, призначене на 06.12.2017, з'явились представники позивача та відповідача-1.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-2 у судове засідання повторно не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача-2 не надходило.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" (надалі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - відповідач-1, кредитор) був укладений договір поруки №4Ф10157И/П (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" (надалі - відповідач-2, боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 02.08.2010 № 4Ф10157И (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1;

- кредитним договором від 12.02.2014 № 4Ф14208И (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-2;

Надалі за текстом: кредитний договір 1, 2 - кредитний договір/кредитні договори.

Відповідно до п. 2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

За змістом п. 4 Договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Спір виник внаслідок того, що позивач як поручитель виконав обов'язок боржника за кредитними договорами, а саме погасив борг в загальному розмірі 518 491 762,94 грн., у зв'язку з чим став новим кредитором за кредитними договорами, проте відповідачі не визнають факт погашення заборгованості та факт переходу прав кредитора.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За правовою природою договір №4Ф10157И/П від 10.11.2016 є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що згідно платіжних доручень № 38 та № 39 від 11.11.2016 позивачем було перераховано на рахунок відповідача-1 грошові кошти у загальному розмірі 518 491 762,94 грн. з призначенням платежу: «Виконання зобов'язань по кредитному договору № 4Ф10157И від 02.08.2010 згідно договору поруки №4Ф10157И/П від 10.11.2016» та «Виконання зобов'язань по кредитному договору №4Ф14208И від 12.02.2014 згідно договору поруки №4Ф10157И/П від 10.11.2016» відповідно.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 469 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" коштів у розмірі 518 491 762,94 грн в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" за кредитними договорами позивачем не надано, як і не надано доказів повернення відповідачем-1 зазначених коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Ф10157И/П від 10.11.2016.

Щодо посилань позивача на не задоволення відповідачем-2 вимоги про сплату заборгованості, то по-перше, в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу ТОВ "Фокс-Трейдінг" вимоги щодо зобов'язання виконати передбачені умовами кредитних договорів обов'язки з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитами, а по-друге, сам по собі факт невиконання боржником вимоги кредитора щодо сплати заборгованості не є беззаперечним доказом невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги (оскільки таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування заборгованості, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів, наявністю форс-мажорних обставин тощо).

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

За таких обставин, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів не доведено, вимоги позивача про визнання права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" сплати суми боргу за кредитними договорами та визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокс-Трейдінг" сплати суми боргу за кредитними договорами у загальному розмірі 518 491 762,94 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2017

Суддя Пукшин Л.Г.