ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. Справа № 909/910/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Єрковіч Юлії Валеріївни, АДРЕСА_1, 76018,

про стягнення коштів в сумі 1 225 932 грн.59 коп.

за участю:

від позивача: Перепічка Назарій Ігорович - головний спеціаліст відділу представництва Департаменту правової політики Івано-Франківської міської ради, (довіреність № 2315/01-20/14в від 30.12.2016 року)

від відповідача: Жарський Тарас Володимирович - адвокат, (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001142 від 17.02.2017 року; договір про надання правової допомоги та здійснення представництва № 0617/3 від 20.06.2017 року)

присутня в судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області: Поліщук Ольга Сергіївна - головний спеціаліст відділу, (наказ № 172-к від 16.12.2016 року; паспорт серія НОМЕР_2 від 11.03.1998 року)

присутня в судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області: Романишин Карина Всеволодівна - провідний спеціаліст відділу представництва в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, (довіреність № 0-9-9470/0/2-17 від 23.11.2017 року; паспорт серія НОМЕР_3 від 27.10.2011 року)

встановив: Івано-Франківська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Єрковіч Юлії Валеріївни (далі - відповідач) про стягнення коштів в сумі 1 225 932,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, набувши право власності на об"єкти нерухомості, розташованих на спірній ділянці, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та Додаткових поясненнях (вх.№17551/17 від 07.11.17) та просить суд позов задовольнити. Разом з тим, позивач заперечує твердження відповідача про неправомірність нарахування суми збитків, внаслідок застосування нормативно грошової оцінки (вартості) м2, на підставі рішення міської ради, яке визнано судом недійсним та скасоване. Дані твердження позивач мотивує тим, що спірний акт втратив свою чинність, після набрання судовим рішенням законної сили про його (нормативного акту) скасування. А тому нарахування збитків на підставі спірного рішення до моменту його скасування є правомірним.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву (вх. № 16500/17 від 19.10.17) та письмовому поясненні (вх.№17981/17 від 13.11.17) та просив суд в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що позивач по-перше, обгрунтовує розрахунки суми збитків недопустимими доказами, зокрема застосування нормативно грошової оцінки на підставі рішення міської ради від 25.06.2011 року, яке визнано судом незаконним та скасовано; по-друге, не обгрунтував належними та допустимими доказами свої припущення щодо розміру земельної ділянки, якою користується позивач.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області підтвердила факт нарахування розміру збитків із використанням нормативно грошової оцінки затвердженої рішенням, яке в судовому порядку скасовано.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та представників присутніх в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26 серпня 2016 року позивачем направлено відповідачу повідомлення № 775/34.3-02/18- в про проведення обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2.

16 вересня 2016 року інспекторами з самоврядного контролю управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, на предмет дотримання вимог земельного законодавства - наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

За результатами проведення обстеження складено акт №53 від 16.09.2016 року, згідно якого вбачається, що на земельній ділянці знаходиться нерухоме майно - склад-ангар (АДРЕСА_2), яке належить фізичній особі-підприємцю Єрковіч Юлії Валерівні на праві приватної власності, що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

На підставі п. 1.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №441 від 06.12.2005 року оформлено право власності на вказане вище нерухоме майно, площа якого складає 4892,6 кв.м. та видано свідоцтво про право власності б/н від 10.05.2006 року.

Земельна ділянка огороджена, прямокутної форми. Згідно публічно-кадастрової карти України спірна земельна ділянка не сформована, кадастровий номер відсутній.

Відповідно до замірів ТОВ НВП "ГІС" площа спірної земельної ділянки становить 1, 2392 га.

Листом-клопотанням №1077/34.3-02/35в від 29.09.2016 року Департамент комунальних ресурсів звернувся до відповідача із вимогою укласти договір оренди земельних ділянок та здійснити сплату за користування земельними ділянками за минулий період.

Листом ДПІ в місті Івано-Франківську №45/9/09-15-12-03-23/3117 від 06.02.2017 року підтверджується невиконання відповідачем вказаних вище вимог.

17 березня 2017 року Комісією з визначення збитків власнику землі складено Акт про визначення збитків власнику землі на суму 1 225 932 грн. 59 коп.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №265 від 27.04.2017 затверджено Акт про визначення збитків власнику землі від 17.03.2017 року, згідно якого сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу визначається збитками в розмірі 1 225 932 грн. 59 коп., з них:

з 17.03.2017 року по 31.12.2014 року - 280 094 грн. 37 коп.

з 01.01.2015 року по 25.10.2015 року - 359 433 грн.42 коп.

з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 499 403 грн. 80 коп.

з 01.01.2017 року по 17.03.2017 року - 87 001 грн. 01 коп.

З метою врегулювання даного спору у досудовому порядку відповідачу надсилався Лист-повідомлення №579/01-15/18-в від 03.05.2017 року про відшкодування позивачу завданих збитків.

Проте відповідач збитки не відшкодував, що зумовило позивача звернутись з даним позовом до суду.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Аналогічні визначення містить норма статті 373 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

В силу ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна (позадоговірна) відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди необхідно встановити наявність в обставинах справи одночасно чотирьох умов, якими є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором та порушення такого правила поведінки винною особою (протиправність поведінки); наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони, вина особи, що завдала шкоду. Наявність всіх чотирьох складових правопорушення є необхідною вимогою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків.

Предметом позову у даній справі є збитки у вигляді упущеної вигоди внаслідок користування відповідачем земельною ділянкою без законних підстав (правовстановлюючих документів).

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Оскільки одним із обов'язків землекористувачів є своєчасне внесення плати за користування земельною ділянкою, а одним із прав власника земельної ділянки - отримання цієї плати, то невиконання цього обов'язку відповідачем спричинило порушення права Івано-Франківської міської ради щодо отримання такої плати (упущена вигода).

У статті 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 ЗК України встановлено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, згідно п. 3 якого відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

При цьому, неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до п. 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають з земельних відносин" вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Під збитками розуміють зменшення або втрату певного особистого чи майнового блага.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Щодо наявності у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), то суд зазначає наступне.

Відповідачем не надано суду доказів, що ним з поважних причин не здійснено оформлення землекористування за період безпідставного користування землею.

Окрім того слід звернути увагу на те, що правовий механізм переходу прав на землю, пов"язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу, зі змісту якої вбачається, що перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебувала у власності або користуванні колишнього власника будівлі.

При цьому слід зазначити, що у відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на ці положення, новий власник земельної ділянки не звільняється від обов"язку оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства, який і не був реалізований відповідачем по справі.

Протиправна поведінка відповідача виражається у користуванні земельною ділянкою без внесення плати за таке використання, збитки - це неотриманий міською радою дохід за використання відповідачем земельної ділянки. Причинний зв'язок виражається в тому, що невнесення плати за користування земельною ділянкою відповідачем, має наслідком неотримання цієї плати міською радою. Вина проявляється у ставленні відповідача до своєї бездіяльності, виражена у формі прямого умислу, оскільки відповідач усвідомлював протиправний характер своєї бездіяльності по оформленню документів на користування, та невнесення плати за користування земельною ділянкою, передбачав, що така бездіяльність призведе до неотримання міською радою доходу, та бажав спричинення збитків міському бюджету.

Крім того, згідно пунктів 3.7, 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 № 284 (надалі - Порядок).

З урахуванням наведеного вище та обставин справи, а також беручи до уваги факт визнання відповідачем неоформлення документів щодо права користування спірною земельною ділянкою, суд приходить до висновку про наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Щодо заперечення відповідача на невідповідність визначення позивачем площі спірної земельної ділянки, то вказане твердження є безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами. Аналогічне визначення міститься в ст. 1 ЗУ "Про оцінку земель". Аналіз даної норми свідчить про те, що істотною ознакою поняття "Земельна ділянка" є визначеність меж земельної ділянки, на підставі яких визначається площа такої земельної ділянки.

Пунктом 1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року (далі Інструкція) встановлено, що межа земельної ділянки - це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. При цьому, зміст Додатку 1 та Додатку 2 вказуються на те, що внаслідок встановлення меж земельної ділянки шляхом встановлення межових знаків визначається їх площа.

У відповідності до п.2.1. Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об"єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається із матеріалів справи площа спірної земельної ділянки зазначена позивачем на підставі замірів, здійснених ліцензійною землевпорядною організацією ТОВ "Науково-виробниче підприємство" "ГІС" на підставі договору на створення проектно-вишукувальної продукції №533 від 18.10.2016 року. Заміри проводились на стіні будівлі та по огорожі. Заміри виконанні сертифікованими інженерами-землевпорядниками за допомогою GPS TOPCON HIPER SR та електронними тахеометром Trimble M3.

Графічні матеріали виконані з дотриманням Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при КМУ від 09.04.1998 №55.

З урахуванням відсутності технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та технічної документації із землеустрою щодо поділу та об"єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначена, на підставі замірів ТОВ "Науково-виробниче підприємство" "ГІС", площа спірної земельної ділянки на підставі у розмірі 1,2392 га є обгрунтована та законна.

Щодо твердження відповідача про неправомірність нарахування суми збитків, внаслідок застосування нормативно грошової оцінки (вартості) м2, на підставі рішення міської ради, яке визнано судом недійсним, то суд зазначає наступне.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно вимог статті 18 Закону України від 11.12.2003 року № 1378-IV "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій в межах населених пунктів не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою.

Відповідно до приписів п. 289.2 ст. 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

За змістом вказаної норми, кумулятивне (тобто накопичувальне) застосування щорічних коефіцієнтів індексації пов'язане саме з датою проведення нормативної грошової оцінки, але не з датою прийняття рішення про її затвердження чи датою введення нормативної грошової оцінки.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума збитків складає 1 225 932 грн. 59 коп.

Даний розрахунок проведено на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 25.06.2011 року №248-10/1 Про внесення змін до рішення сесії міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська" та рішення Івано-Франківської міської ради від 19.05.2015 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська".

Нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки згідно інформації Держгеокадастру та поданого розрахунку позивача становить:

2014 рік - 11 751 085 грн.76 коп.;

2015 рік - 14 674 854 грн.24 коп.

2016 рік - 16 646 793 грн.20 коп.;

2017 рік - 14 113 496 грн. 64 коп.

Ставка орендної плати становить 3% нормативної грошової оцінки.

З поданих документів вбачається, що нарахування за 2014-2015 роки здійснено на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 25.06.2011 року №248-10/1 Про внесення змін до рішення сесії міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська".

Нарахування за 2016-2017 роки здійснено на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 19.05.2015 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська".

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.06.2011 року №24810/1 Про внесення змін до рішення сесії міської ради від 10.07.2008 року "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська" внесено зміни, а саме визначено про втрату чинності з моменту затвердження нової грошової оцінки та затверджено нову нормативно грошову оцінку з 01.01.2011 року в розмірі 248 грн.79 коп. за 1 кв.м.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи доказів, Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2015 року по справі №876/7281/15, яке ухвалою ВАСУ від 15.03.2016 року залишено без змін, рішення Івано-Франківської міської ради №248-10/1 від 25.06.2011 року визнано незаконним та скасовано.

Проте, позивач у своїх поясненнях стверджує про те, що скасування нормативного акту, ніяким чином не впливає на нарахований ним розмір збитків, оскільки нарахована ним сума збитків здійснена з урахуванням скасування вказаного вище рішення міської ради. При цьому вказує що нормативний акт у разі його скасування втрачає чинність після набрання законної сили судового рішення.

Спростовуючи вказане твердження позивача, суд зазначає наступне.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язків характер для суб'єктів цих відносин. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ. Який встановлює, змінює чи скасовує норми страва, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

У відповідності до Узагальнення Верховного Суду України від 2411.2008 р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійними», некоректним є застосування цього терміна (недійсність) до нормативно-правових актів у цьому випадку може йтись про їх нечинність або неправомірність (незаконність, протиправність)... Тобто, Верховний Суд України розмежовує поняття «нечинність» та «неправомірність», «незаконність».

Згідно ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Згідно ч. 8 ст. 171 КАС України, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Таким чином, як вбачається з вищезазначених нормативно правових актів, позицій судів, адміністративний позов може містити вимогу або про визнання нормативно-правого акту незаконним та скасування, або про визнання його нечинним. Водночас, правова природа цих понять є різною, зокрема, незаконність означає втрату юридичної сили нормативно-правовим актом з моменту його прийняття, тобто такий нормативно-правовий акт не породжує правових наслідків, окрім пов'язаних з його незаконністю, а нечинність - втрату юридичної сили нормативно-правовим актом після набрання законної сили судовим рішенням. В першому випадку, нормативно-правовий акт є таким, що не діяв взагалі, а в другому - нормативно-правовий акт перестає діяти тільки на майбутнє.

В іншому випадку вийде, що нормативно-правовий акт з моменту його прийняття і до моменту визнання його судом незаконним суперечив нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, але при цьому діяв і породжував певні правові наслідки, що не відповідає Конституції України.

Аналогічні міркування щодо співвідношення «незаконності» та «нечинності» вбачаються з Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Підсумовуючи вищевикладене, рішення Івано-Франківської міської ради № 248-10/1 від 25.06.2011 року, внаслідок визнання його незаконним та скасування в частині п. і та п. 6. З огляду на зазначене, Рішенням № 248-10/1 від :5.06,2011 року втратило в частині п. 1 та п. 6 втратило юридичну силу з моменту його прийняття.

Наведене вище свідчить про неправомірність застосування позивачем та ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області матеріалами технічної документації про нормативну грошову оцінку земель міста Івано-Франківська, що затвердженні Рішенням №248-10/1 від 25.06.2011 року.

А тому позовні вимоги в частині нарахування збитків за 2014-2015 роки в сумі 639 527 грн. 79 коп..є неправомірними та задоволенню не підлягають.

Здійснивши перерахунок нарахування збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період 2016-2017 роки в сумі 586 404 грн.81 коп. , суд приходить до висновку про правомірність їх нарахування та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 34 ГПК України).

Виходячи із змісту ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов"язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, зокрема в частині стягнення 586 404 грн. 81 коп., в решті позову слід відмовити.

З врахування ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 14 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 22, 373, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 78, 79, 116, 123, 125, 152, 156, 157 Земельного кодексу України, ст.ст. 271, 289 Податкового кодексу України, ст.ст. 32, 33, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов Івано-Франківської міської ради до Фізичної особи - підприємця Єрковіч Юлії Валеріївни про стягнення коштів в сумі 1 225 932 грн. 59 коп.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Єрковіч Юлії Валеріївни (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Івано-Франківської міської ради (вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, код 33644700) - 586 404 грн.81 коп. (п"ятсот вісімдесят шість тисяч чотириста чотири гривень вісімдесят одну копійку) за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та 8 796 грн. 07 коп. (вісм тисяч сімсот дев"яносто шість гривень сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.11.17

Суддя Фанда О.М.