КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа№ 910/8855/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Моніна І.А., довіреність №б/н від 31.03.2016;

від відповідача - Лопатнікова А.В. довіреність №8274-К-О від 29.12.2016,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/8855/17 (суддя Мудрий С.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Експоцентр-Ялта" до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про зобов'язання перерахувати грошові кошти.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Експоцентр-Ялта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" перерахувати грошові кошти, які були розміщені за договором №21/05 "Про розміщення грошових коштів на строковому депозиті", що був укладений 9 грудня 2005 року між Приватбанком і ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" у сумі: 10 000 Євро - тіло депозиту, 6 186,65 - Євро нараховані відсотки на поточний рахунок ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" №1034 в ПАТ КБ "Приватбанк", м. Київ, код банку 300711.

Згодом, позивачем було подано позовну заяву (додаткову), згідно якої він просив зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти, які були розміщені за договором №21/05 "Про розміщення грошових коштів на строковому депозиті", що був укладений 9 грудня 2005 року між Приватбанком і ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" у сумі: 10 000 Євро - тіло депозиту, 6 188,43 Євро - нараховані відсотки на поточний рахунок ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" №1034 в ПАТ КБ "Приватбанк", м. Київ, код банку 300711, а також стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 341,95 євро за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказана заява не була прийнята судом першої інстанції лише в частині вимоги про стягнення 3% річних, оскільки вона первісно не заявлялася. В решті - заяву було прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/8855/17 позов задоволено повністю; зобов'язано відповідача перерахувати грошові кошти, які були розміщені за договором №21/05 "Про розміщення грошових коштів на строковому депозиті", що був укладений 9 грудня 2005 року між Приватбанком і ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" у сумі: 10 000 Євро - тіло депозиту, 6 188,43 Євро - нараховані відсотки на поточний рахунок ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" №1034 в ПАТ КБ "Приватбанк", м. Київ, код банку 300711.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач необґрунтовано не повернув на вимогу позивача грошові кошти з депозитного рахунку, а також не видав нараховані проценти за цим вкладом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем не доведено існування між сторонами відповідних правовідносин з огляду на ненадання оригіналів депозитного договору №21/05 від 09.12.2005р. та додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року до нього, а також документів, які б могли підтвердити факт внесення грошових коштів на депозитний рахунок.

Також, скаржник вказує на те, що надана позивачем копія договору не містить печатки відповідача.

Крім цього, апелянт посилається на те, що укладений договір не містить посилання на рахунок № 0377.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Експоцентр-Ялта" (клієнт) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (банк) укладено договір №21/05 про розміщення грошових коштів на строковому депозиті.

Предметом цього договору є внесення клієнтом та прийняття банком тимчасово вільних грошових коштів, далі вкладу, у сумі та на строк, що зазначені у додатковій угоді до цього договору, з обов'язками виплачувати клієнту суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

Перша додаткова угода, складено на 1 сторінці, є невід'ємною частиною договору, оформлюється сторонами у письмовому вигляді та у той самий день, що й договір, підписується сторонами на кожному аркуші (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, грошові кошти, що розміщуються клієнтом на депозитному рахунку, перераховуються виключно з його поточного рахунку.

Між сторонами 09.12.2005 року укладено додаткову угоду №1 до договору №21/05 від 09.12.2005 року, якою доповнено розділ 1 договору пунктами наступного змісту: предметом цього договору є внесення клієнтом валютних коштів, далі вкладу, у сумі 10 000,00 євро, на депозитний рахунок, на строк, вказаний в пункті 3.1 цієї додаткової угоди. Датою внесення вкладу вважається дата надходження коштів на депозитний рахунок.

Відповідно до п.3.1 додаткової угоди №1 від 09.12.2005 року, валютні кошти, що розміщуються клієнтом на депозитному рахунку, поступають виключно з його валютного рахунку. Строк розміщення валютних коштів на депозитному рахунку встановлюється по 11 березня 2006 року.

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, а саме: №2 від 13.03.2006 року, №3 від 13.06.2006 року, №4 від 14.09.2006 року, №6 від 21.03.2007 року, №7 від 20.09.2007 року, №8 від 21.11.2007 року, №9 від 23.11.2007 згідно умов яких змінювались проценти за користування вкладом, номери депозитних рахунків на якому розміщені кошти та строк розміщення грошових коштів на депозитному вкладі.

Також, 25.02.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №21/05 від 09.12.2005 року в якій доповнено розділ 1 пунктами наступного змісту:

1.2 предметом цього договору є внесення клієнтом тимчасово вільних грошових коштів, далі вкладу, у сумі 10 000,00 євро, на депозитний рахунок, на строк, вказаний в пункті 3.1 цієї додаткової угоди. Датою внесення вкладу вважається дата надходження коштів на депозитний рахунок.

1.3. за користування вкладом банк зобов'язується виплачувати клієнту проценти з розрахунку процентної ставки в розмірі 6,5 % річних.

3.1 грошові кошти, що розміщуються клієнтом на депозитному рахунку, перераховуються виключно з його поточного рахунку.

Строк розміщення грошових коштів на депозитному рахунку встановлюється по 01.10.2016 р.

3.12 проценти по вкладу виплачуються клієнту: в день закінчення строку розміщення вкладу, передбаченого пунктом 3.1 цієї додаткової угоди/ щомісячно кожного числа місяця. Проценти, що залишилися невиплаченими, підлягають виплаті одночасно з сумою вкладу.

Послуги з банківського обслуговування надавалися позивачу ПАТ КБ "Приватбанк" в особі його структурного підрозділу - Головного Ялтинського відділення Кримського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк" за місцем розташування позивача у м. Ялта.

У зв`язку з окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим Верховна Рада України 15.04.2014 прийняла Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Стаття 1 цього Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

У зв'язку з неможливістю здійснювати банківське регулювання та нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх відокремлених підрозділів, на підставі п. 7 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону Правлінням Національного банку України 06.05.2014 було прийнято Постанову № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим".

Відповідно до пункту 5 Постанови НБУ № 260 банки зобов'язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією Постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

На виконання вказаної постанови відповідачем припинено роботу своїх структурних підрозділів в Автономній республіці Крим.

ТОВ фірма "Експоцент-Ялта" звернулося до ПАТ КБ "Приватбанк" з листом вих.№25 від 15.12.2016 року, в якому зазначено, що 01.10.2016 року закінчився термін розміщення грошових коштів згідно додатковою угодою №1 від 25.02.2011 року, у зв'язку з чим просило перерахувати 16185,69 євро на поточний рахунок №1034 в ПАТ КБ "Приватбанк", м. Київ, код банку 300711.

Вказана сума складається з депозиту у сумі 10000,00 євро, які було зараховано на р/р 0377, відсотки в сумі 2549,28 євро, які були нараховані до підписання додаткової угоди 25.02.11, тобто, станом на 25.02.11, на р/р 0405, а також відсотки у сумі 3636,61 євро за період 26.02.11-30.09.2016, які повинні бути нараховані відповідно до п.1 додаткової угоди на р/р 0405.

Даний лист направлено на адресу відповідача 17.12.2016 року, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком.

Згодом, а саме 18.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 3, у якому повторно вимагав перерахувати кошти на рахунок підприємства.

У відповідь відповідач надіслав лист № 20.1.0.0.0/7-20161223/2133 від 23.01.2017 року, в якому повідомив, що постановою Правління НБУ № 260 від 06.05.2014 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим" було припинено роботу структурних підрозділів банків в АР Крим. ПАТ КБ "Приватбанк" був вимушений припинити свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя відповідно до п.5 постанови НБУ № 260 від 06.05.2014 року.

При цьому, зазначено, що обов'язок виконувати нормативно правові акти НБУ покладений на ПАТ КБ "ПриватБанк" вимогами ст. 56 Закону України "Про Національний банк України". В разі порушення банками вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України, якими у даному випадку є Постанова НБУ від 06.05.2014 № 260, Національним банком України можуть бути застосовані заходи впливу за порушення банківського законодавства до банків-порушників.

У листі відзначається, що договір №21/05 від 09.12.2005р. та додаткова угода №1 від 25.02.2011р. має посилання на інший договір про розміщення грошових коштів на строковому депозиті.

Враховуючи те, що вимоги позивача про перерахування коштів були залишені відповідачем без задоволення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором банківського вкладу (депозиту).

При цьому, доводи апелянта про те, що позивачем не доведено існування між сторонами відповідних правовідносин з огляду на ненадання оригіналів депозитного договору №21/05 від 09.12.2005р. та додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року до нього, а також документів, які б могли підтвердити факт внесення грошових коштів на депозитний рахунок, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача надавалися для огляду оригінали депозитного договору №21/05 від 09.12.2005р. та додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року до нього.

При цьому, представник позивача зазначив, що такі оригінали надавалися до огляду і суду першої інстанції.

Вказані договір та угода підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств, а тому доводи апелянта щодо відсутності печатки банку на договорі визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Копії вказаних правочинів містяться в матеріалах справи.

Відсутність на даний час оригіналу договору у відповідача через окупацію Криму жодним чином не може свідчити про його неукладення з позивачем та не звільняє Банк від виконання своїх зобов'язань по договору. Крім надання оригіналу договору позивачем, наявність правовідносин за ним підтверджується також іншими доказами, про що наведено нижче.

В матеріалах справи наявні копії банківських виписок з депозитного рахунку №0457 станом на 09.12.2005 року та № 0377 станом на 27.07.2011 року з яких вбачається наявність (розміщення) коштів в розмірі 10 000,00 євро.

Відповідно до п.2.4 додаткової угоди №1 від 09.12.2005 року, клієнт зобов'язується перераховувати вільні валютні кошти у сумі, обумовленій в пункті 1.2 цієї додаткової угоди за наступними реквізитами: рахунок 0457.

Згідно з п.2.5 додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року, клієнт зобов'язується перераховувати вільні грошові кошти у сумі, обумовленій в пункті 1.2 цієї додаткової угоди, за наступними реквізитами: рахунок № 0377.

Враховуючи те, що сторонами у вказаній вище додатковій угоді було передбачено перерахування грошових коштів на рахунок № 0377 доводи апелянта про те, що укладений договір не містить посилання на вказаний рахунок є необґрунтованими.

Також, матеріали справи містять наданий позивачем скріншот з ресурсу "Приват-24" виписки руху коштів на депозитному рахунку № 0377 за період з 19.11.2007 по 30.11.2007.

Так, по рахунку зафіксовано рух коштів у сумі 10 000 євро, які 21.11.2007 були зараховані на депозитний рахунок № 0377, який був зазначений у додаткової Угоді № 8 від 21.11.2007 року.

Скріншот виписки по рахунку № 0377 за лютий 2011 року, який підтверджує знаходження на рахунку коштів у суми 10 000 євро у цей період.

Наведеним спростовуються посилання скаржника на відсутність доказів зарахування вкладу на рахунок № 0377.

Скріншот з ресурсу "Приват-24" виписки по рахунку № 0405 за лютий 2011 року підтверджує нарахування банком відсотків за депозитним договором № 21/05 від 09.12.2005.

Станом на квітень 2014 року саме на рахунку № 0377 згідно до умов договору та додаткових угод до нього обліковувались депозитні кошти позивача у сумі 10 000 євро. Це підтверджується скріншотом виписки з рахунку за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 року.

Нарахування відсотків на тіло депозиту здійснювалось банком згідно до умов договору та додаткових угод до договору до 4 квітня 2014 року.

Згідно з випискою з рахунку № 0405 за період з 01.04.2014 по 30.04.2014, відсотки за депозитом у сумі 1.78 євро в останнє нараховані банком 04.04.2014 року.

Таким чином, наявні в матеріалах справи банківські виписки підтверджують виконання умов депозитного договору його сторонами.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про відсутність існування між сторонами правовідносин не знайшли свого підтвердження матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положеннями ч. 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з п.3.3 договору, нарахування процентів за вкладом проводиться за період розміщення грошових коштів, починаючи з дня, наступного за днем надходження вкладу на депозитний рахунок, вказаний в пункті 2.4 і редакції додаткової угоди до цього договору. День повернення банком вкладу у інтервал розрахунку процентів не включається.

Нарахування процентів за договором проводиться щодня з розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році (п.3.4 договору).

Відповідно до п.1.3 додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року за користування вкладом банк зобов'язується виплачувати клієнту проценти з розрахунку процентної ставки в розмірі 6,5 % річних.

Проценти по вкладу виплачуються клієнту: в день закінчення строку розміщення вкладу, передбаченого пунктом 3.1 цієї додаткової угоди/ щомісячно кожного числа місяця. Проценти, що залишилися невиплаченими, підлягають виплаті одночасно з сумою вкладу (п. 3.12 в редакції додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року).

За ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.02.2011 року) строк розміщення грошових коштів на депозитному рахунку встановлюється по 01.10.2016 р.

Відповідно до п. 3.5 договору у разі не витребування вкладу у строк встановлений п. 3.1, договір вважається продовженим зі сплатою процентів у розмірі, передбаченому за вкладами на вимогу ПриватБанку.

ТОВ фірма "Експоцент-Ялта" звернулося до ПАТ КБ "Приватбанк" з вимогою повернути кошти листом №25 від 15.12.2016 року, про що було наведено вище. Даний лист направлено на адресу відповідача 17.12.2016 року, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком.

Згодом, а саме 18.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 3, у якому повторно вимагав перерахувати кошти на рахунок підприємства.

На час пред'явлення таких вимог договір вже набув статусу вкладу на вимогу.

Так, частиною 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України законодавець визначив, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно частини 4 вказаної статті якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У даному випадку, оскільки позивач не вимагав повернення коштів до 01.10.2016 р., то після цієї дати договір став договором з умовами вкладу на вимогу відповідно до положень п. 3.5 договору та ч. 4 ст. 1060 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що відповідач не повернув кошти вкладу на вимогу позивача, а також не видав нараховані проценти за цим вкладом вимоги позивача про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти, які були розміщені за договором №21/05 "Про розміщення грошових коштів на строковому депозиті", що був укладений 9 грудня 2005 року між Приватбанком і ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" у сумі: 10 000 Євро - тіло депозиту, 6 188,43 Євро - нараховані відсотки (за період з 09.12.2005 року по 01.10.2016 року) на поточний рахунок ТОВ Фірма "Експоцентр-Ялта" №1034 в ПАТ КБ "Приватбанк", м. Київ, код банку 300711 обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

При цьому, припинення відповідачем роботи своїх структурних підрозділів в Автономній республіці Крим жодним чином не може бути підставою для звільнення ПАТ КБ "Приватбанк" від виконання своїх зобов'язань за договором №21/05.

Доводи за апеляційною скаргою обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відповідно не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/8855/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/8855/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко