РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 906/647/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився;

відповідача: представник не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро XXI" в особі ліквідатора ОСОБА_1 від 07.11.2017р. на рішення господарського суду Житомирської області від 23.10.17р. у справі № 906/647/17 (суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Теком Агро"

про стягнення 7 816,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 23.10.2017р. у справі №906/647/17 відмовлено у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" до ОСОБА_2 підприємства "Теком Агро" про стягнення 7816,60грн.; стягнуто з ТОВ "Агро ХХІ" на користь Державного бюджету України 1600,00 грн. - судового збору за подання позовної заяви майнового характеру; 1600,00 грн. - судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем - ТОВ "Агро ХХІ" не подано належних доказів на підтвердження факту надання відповідачу сільськогосподарських послуг на підставі договору №1903 від 01.04.2014р., а також докази на підтвердження виникнення у відповідача зобов'язань перед позивачем щодо сплати коштів у розмірі 7816,60грн., які вказані в позові. Відповідні докази також не надані і відповідачем на вимогу суду. Позовні вимоги не обґрунтовані, не доведені та не підтверджені належними доказами, у звязку з чим у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" в особі ліквідатора ОСОБА_1, звернулося до суду з апеляційною скаргою від 07.11.2017р., в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 23.10.2017р. у справі №906/647/17 скасувати; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Агро ХХІ" до ПП "Теком Агро" про стягнення 7816,60грн. задоволити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні даної справи судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, при винесенні даного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права. Оскаржуване рішення є не обґрунтованим, оскільки неповно відображає обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки не є вичерпними, не відповідають дійсності і не підтверджуються достовірними доказами, що мали бути досліджені в судовому засіданні. Рішення суду про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, позовні вимоги не обґрунтовані, доведені та не підтверджені належними доказами. Позивачем не подано належних доказів на підтвердження факту надання сільськогосподарських послуг згідно договору, а також докази на підтвердження виникнення, у відповідача зобов'язань перед позивачем щодо сплати грошей, які вказані в позові. Відповідні докази не надані також і відповідачем на вимогу суду. Не надані вони і відповідачем на вимогу суду. Однак, з такими висновками суду ліквідатор ТОВ "Агро ХХІ" ОСОБА_1 не погоджується. Постановою господарського суду Рівненської області від 24.01.2017р. в справі №918/54/16 боржник - ТОВ "Агро ХХІ" визнаний банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідаторі боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1. Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення пред'являє. третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості. Так, ліквідатором боржника проведено інвентаризацію розрахунків з дебіторами і кредиторами та встановлено, що ПП "Теком Агро" є дебітором ТОВ "Агро ХХІ". Розмір заборгованості ПП "Теком Агро" становить 7 816,60грн., яка виникла на підставі договору надання сільськогосподарських послуг №1903 від 01.04.2014р. Ліквідатором ОСОБА_1 направлено претензію ПП "Теком Агро" Однак, станом на сьогодні відповіді на претензію не отримано, заборгованість не погашена. Відтак, ліквідатор звертається до господарського з відповідною позовною заявою. До позовної заяви подано також клопотання про витребування у відповідача докази, а саме: договори, акти прийому-передачі, накладні, акти звірки заборгованості укладені між позивачем і відповідачем для підтвердження суми заборгованості у розмірі 7816,60грн. У зв'язку із не передачею колишнім директором ТОВ "Агро ХХІ" ліквідатору ряду документів, зокрема і відомостей про наявну кредиторську та дебітором заборгованість та первинні документи, які підтверджують її виникнення. Вказане клопотання було задоволено судом. Ухвалами від 21.09.2017р., 03.10.2017р., суд зобов'язував відповідача подати суду відповідні документи. Однак документи до суду не надійшли. Крім того, відповідачем не було надано жодних пояснень щодо позовних вимог ТОВ "Агро XXI". Скаржник зазначає, що вказані обставини не були прийняті до уваги судом першої інстанції, чим безпідставно позбавлено підприємства-банкрута ТОВ "Агро ХХІ" як позивача можливості стягнення вказаної дебіторської заборгованості та задоволення вимог кредиторів, тим самим порушивши право позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи.

Відповідач - Приватне підприємство "Теком Агро" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу та явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини не явки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги враховуючи пункт 3.9.1 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", про що свідчить повернутий поштовим відділенням конверт із процесуальними документами суду (ухвали від 23.11.2017р.) від відповідача ПП "Теком Агро" із зазначення " за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 98-102).

Представник позивача (апелянта) ТОВ "Агро ХХІ" також у судове засідання не зявився причини не явки суду не повідомив, хоча позивач також був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (а.с. 97).

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 23.10.2017р у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою господарського суду Рівненської області від 24.01.2017 року по справі №918/54/16 боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО XXI" (вул. Заводська, буд. 1, с. Бабин, Гощанський район, Рівненська область, 35431, код 34438102) визнаний банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво № 1250, видане МЮУ 07.06.2013р.) (а.с.12-14).

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

За результатами проведеної інвентаризації розрахунків банкрута ТОВ "Агро XXI" ліквідатор ОСОБА_1,19 липня 2017 року звернулася до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 підприємства "Теком Агро" 7816,60грн. заборгованості за договором про надання сільськогосподарських послуг №1903 від 01.04.2014р. (а.с. 17-18).

З поданої позовної заяви про стягнення заборгованості від 18.07.2017р. вбачається, що станом на 05.04.2017р. ліквідатором ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 проведено інвентаризацію розрахунків з дебіторами і кредиторами та виявлено, що Приватне підприємство "Теком Агро" є дебітором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро XXI". Розмір заборгованості ПП "Теком Агро" становить 7816,60грн., яка виникла на підставі договору про надання сільськогосподарських послуг №1903 від 01.04.2014р. (а.с. 17).

Відповідно, як зазначено, у позовній заяві ліквідатором ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 підприємству "Теком Агро" претензію про сплату боргу,

Крім того, ліквідатором ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 до позовної заяви додано копію претензії про погашення заборгованості від 03.03.2017р. (а.с.28) з доказами надіслання від 24.03.2017р. - список згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, з яких неможливо достовірно встановити, що саме відправлялося на адресу ПП. "Теком Агро" (а.с. 28а).

Таким чином, встановлено, що вказані обставини суперечать змісту та обґрунтуванню позовної заяви, оскільки свідчать про те, що спочатку ліквідатором направлялася претензія до ПП "Теком Агро", а тоді здійснено (проведено) інвентаризацію розрахунків з дебіторами і кредиторами боржника, що стало підставою для звернення до суду.

Разом з тим, ліквідатор ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що вказана претензія залишена підприємством без відповіді та задоволення. У звязку з чим, ліквідатор ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення вказаної заборгованості.

Матеріалами справи встановлено, що ліквідатором товариства до позовної заяви не надано документів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин з посиланням на те, що всупереч частині 6 статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", директором товариства не передано бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута.

При цьому, ліквідатор зазначає, що листом від 07.02.2017р. ліквідатор ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 зверталася до колишнього директора ТОВ "Агро XXI" та просила невідкладно надати ліквідатору ряд документів, зокрема, і відомості про наявну кредиторську та дебіторську заборгованості та первинні документи, які підтверджують її виникнення (а.с. 26).

У зв'язку з цим позивач - ліквідатор ТОВ "Агро XXI" ОСОБА_1 - у позовній заяві клопотав перед судом витребувати вказані документи від відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалами від 21.09.2017р. та від 03.10.2017р. у даній справі господарський суд Житомирської області зобов'язував відповідача подати суду договори, акти прийому-передачі, накладні, акти звірки, які укладені між ТОВ "Агро XXI" та ПП "Теком Агро" (а.с.58,65).

Однак, відповідач вимог ухвал суду не виконав, вказаних документів до суду не подав.

Під час розгляду даного спору в суді апеляційній інстанції жодних документів на підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог сторонами до суду також не подано.

Пунктом 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із змінами та доповненнями, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства саме на позивача покладений обов'язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, тобто у даному випадку саме позивач повинен довести наявність обовязку відповідача сплати вказані кошти саме на підставі договору надання сільськогосподарських послуг.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання позивачем сільськогосподарських послуг відповідачу згідно договору надання сільськогосподарських послуг від 01.04.2014р., а також докази на підтвердження виникнення у відповідача зобов'язань перед позивачем щодо сплати коштів, за надані послуги, суд апеляційної інстанції не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача 7816,60грн. заборгованості на підставі договору про надання сільськогосподарських послуг №1903 від 01.04.2014р.

Заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" позов до ОСОБА_2 підприємства "Теком Агро" про стягнення 7816,60грн є безпідставним, необґрунтованим та недоведений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим, вказані позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Рішення господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правомірним.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, не відповідають вимогам закону та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" до задоволення не підлягає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.11.2017р. у даній справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" було відстрочено сплату судового збору у розмірі 1760,00грн. до ухвалення судового рішення у даній справі.

Станом на момент розгляду даної апеляційної скарги у судовому засіданні 06.12.2017р. відповідних доказів, які б підтверджували сплату апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції скаржником не надано.

Підпунктом 3.3 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" з подальшими змінами та доповненнями, визначено, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

У судовому засіданні 06.12.2017р. Рівненським апеляційним господарським судом прийнято відповідне судове рішення у даній справі, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

З урахуванням наведеного, за результатами розгляду даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що відстрочену суму судового збору у розмірі 1760грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись Законом України "Про судовий збір", статтями 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро XXI" в особі ліквідатора ОСОБА_1 від 07.11.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 23 жовтня 2017 року у справі №906/647/17 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" (35431, Рівненська область, Гощанський район, с. Бабин, вул. Заводська, 1; ) в дохід Державного бюджету України 1760,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/647/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.