КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа№ 910/11106/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Тернова Г.В. - за дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кірічука Володимира Андрійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2017

у справі №910/11106/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Кірічука Володимира Андрійовича

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 20 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кірічук Володимир Андрійович (далі, позивач або ФОП Кірічук В.А.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (далі, відповідач або Банк) про стягнення 20 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа).

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов Договору банківського рахунку №08-07-09-000238 від 09.07.2008 у частині виконання платіжного доручення клієнта про перерахування грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що 24.04.2017 з 17 год. 00 хв. у Банку була запроваджена процедура тимчасової адміністрації, а відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 №394-рш та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.06.2017 №2663 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк», тому задоволення вимог позивача, як кредитора Банку, має відбуватись в особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядку з дотриманням принципів черговості задоволення вимог до Банку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП Кірічук В.А. звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 у справі №910/11106/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачем, всупереч норм Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не було виконане платіжне доручення №3 на переказ коштів позивача у сумі 220 000,00 грн. від 24.04.2017, надане Банку о 13 год. 00 хв., в день його надходження до Банку. У той же час, тимчасова адміністрація в Банку запроваджена 24.04.2017 лише о 17 год. 00 хв.

З огляду на вказане, позивач вважає, що режим тимчасової адміністрації, введений в Банку з 24.04.2017 о 17 год. 00 хв., не є підставою невиконання платіжного доручення клієнта про перерахування коштів з поточного рахунку, а відповідачем у справі було грубо порушено норми чинного законодавства, що призвело до втрати позивачем коштів у сумі 20 000,00 грн. (кошти у сумі 200 000,00 грн. були отримані позивачем як відшкодування кошів за вкладом 13.06.2017 на підставі заяви про видачу готівки №37519432 в порядку статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кірічука Володимира Андрійовича було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 31.10.2017.

18.10.2017 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

30.10.2017 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що на момент прийняття судом оскарженого рішення у Банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів з Банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У відзиві відповідач просив залишити оскаржене рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 16.11.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. у відпустці, судове засідання, призначене на 16.11.2017, не відбулося.

З огляду на вихід головуючого судді Михальської Ю.Б. з відпустки та необхідність розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кірічука Володимира Андрійовича, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 розгляд справи було призначено на 12.12.2017.

07.12.2017 представник третьої особи подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що з 24.06.2017 по 23.06.2019 включно у Банку розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано усі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами ОСОБА_1 строком на два роки з 24.06.2017 по 23.06.2019. Відтак, після запровадження у Банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядку з дотриманням принципів черговості задоволення вимог до Банку. У відзиві третя особа просить залишити оскаржене рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У судове засідання, призначене на 12.12.2017, представники відповідача та третьої особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення представників відповідача та третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи та подання останніми відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні просила суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача та вважає, що оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 09.07.2008 між відповідачем, як Банком, та позивачем, як Клієнтом, було укладено Договір банківського рахунку №08-07-09-000238 (далі, Договір банківського рахунку), відповідно до якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок №003 та зобов'язувався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до пункту 1.1.2. Договору банківського рахунку Банк зобов'язується приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбаченим чинним законодавством України, за умови, що Клієнт погоджується з тарифами Банку, чинними на момент надання зазначених послуг.

24.04.2017 позивачем було внесено на поточний рахунок №003 220 000,00 грн. та представлено Банку для виконання платіжне доручення №3 від 24.04.2017 на суму 220 000,00 грн. для перерахунку ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» як передоплату за папір для гофрування.

Вказане платіжне доручення було прийнято Банком до виконання, про що свідчать відбитки штемпеля відповідача у правому верхньому куті, однак станом на момент подання позову до суду та розгляду спору по суті переказ за ним проведений відповідачем не був.

Згідно з частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Однак, вищевказане платіжне доручення позивача Банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору банківського рахунку, виконане не було.

Судом встановлено, що підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 24.04.2017 прийнято рішення №1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким у Банку з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 по 23.05.2017 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 2075 від 23.05.2017 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 23.06.2017 (включно).

13.06.2017 на підставі заяви про видачу готівки №37519432 в порядку статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач отримав відшкодування кошів на суму 200 000,00 грн.

Оскільки несплаченими відповідачем залишились ще 20 000,00 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не приймає до уваги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 №394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація Банку відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За приписами частин 1-3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи із суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа» (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відтак, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 5-4 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під терміном кредитор розуміється юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищенаведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на інший рахунок в іншому банку є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час ліквідації банку Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядку з дотриманням принципів черговості, передбачених статтею 52 цього Закону.

Зазначених висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 25.03.2015 у справі №3-24гс15, від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, від 01.04.2015 у справі №3-34гс15 та від 07.06.2017 у справі №6-1809цс16, які відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, вимога позивача про стягнення з Банку 20 000,00 грн. заборгованості за Договором банківського рахунку №08-07-09-000238 від 09.07.2008, заявлена поза межами ліквідаційної процедури в процесі ліквідації банку, є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, порядку здійснення ліквідаційної процедури та черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і має пріоритет у регулюванні правовідносин між неплатоспроможним банком та його кредиторами, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кірічука Володимира Андрійовича є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кірічука Володимира Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 у справі №910/11106/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 у справі №910/11106/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/11106/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко