РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/19699/17

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

про стягнення 5 791 635, 57 грн.

Представники сторін:

від позивача: Плясун О.І. - представник

від відповідача: Багрій Н.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" з позовом до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення 5 791 635, 57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19699/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.11.2017 за участю представників сторін.

У судовому засіданні 17.11.2017 оголошено перерву до 06.12.2017.

У даному судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті позову, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві, що був поданий 15.11.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду.

У судовому засіданні 29.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (перейменоване на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", та яке у подальшому було перейменоване на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" далі - позивач, постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної в м. Києві ради (перейменоване у Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", далі - абонент, відповідач) був укладений договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані, відповідно до якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374 (далі - Правила приймання), правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.

Зважаючи на те, що абонент свій обов'язок щодо сплати наданих з серпня 2011 по червень 2012 послуг за умовами договору не виконав, у зв'язку з чим, постачальник був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 у справі № 5011-19/14816-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Київенерго", встановлено факт порушення відповідачем умов договору № 05618/2-10 від 20.04.2005 в частині оплати послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем, відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задоволено та стягнуто з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основну заборгованість в розмірі 11 389 603, 81 грн., пеню в розмірі 758 604, 25 грн., інфляційні втрати в розмірі 19 920, 77 грн. та 3 % річних в розмірі 147 247, 18 грн.

В подальшому Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 змінено, викладено резолютивну частину в іншій редакції, згідно якої стягнуто з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 8 564 689, 28 грн. основного боргу, 527 568, 55 грн. пені, 13 853,83 інфляційних втрат, 102 402, 51 грн. 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 2 824 914, 53 грн. основного боргу, 44 844, 67 грн. 3% річних, 6 066, 94 грн. інфляційних втрат, 231 035, 70 грн. пені, справу у вказаній частині направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2013 в частині стягнення 2 824 914, 53 грн. основного боргу, 44 844, 67 грн. 3% річних, 6 066, 94 грн. інфляційних втрат, 231 035, 70 грн. пені скасовано та прийнято у вказаній частині нове рішення про відмову у позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 залишено в силі.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що під час розгляду даної справи, обставини щодо наявності у Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" перед Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованості за надані у період з 01.08.2011 по 30.06.2012 послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 8 564 689, 28 грн. не потребують доказування.

Проте, Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" незважаючи на наявність судового рішення про стягнення вказаної заборгованості, борг на зальна ну суму 9 256 652, 67 грн. (в тому числі 8 564 689, 28 грн. основного боргу), стягнуту за рішенням суду у справі № 5011-19/14816-2012, сплатило лише у період з 29.01.2016 по 29.11.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" й просить суд стягнути з відповідача 5 278 547, 51 грн. - інфляційних втрат за період з 01.10.2014 по 28.11.2016 та 513 088, 06 грн. - 3 % річних за період з 01.10.2014 по 28.11.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Таким чином, оскільки було встановлено факт, того, що дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності.

З огляду на вищенаведене, позивачем було правомірно нараховано за весь час прострочення інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак, при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.11.10 № 4/720 викладено наступну правову позицію: "Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника."

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Отже, зобов'язання припиняється не будь-яким виконанням, а лише виконанням, проведеним належним чином. Основні критерії належності виконання містяться у ст.ст. 526 - 530 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, здійснено сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Аналогічний висновок викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.09.2015 у справі № 910/5924/15-г, від 20.08.2015 у справі № 910/2681/15-г.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства у зв'язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 5 278 547, 51 грн. та 3% річних у розмірі 513 088, 06 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

З поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній щодо позову заперечує, посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тобто, наведеною нормою за переконанням Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" визначено, що вимога про сплату інфляційних нарахувань та річних може бути лише, як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу, не приймаються судом до уваги, оскільки твердження відповідача не відповідає дійсності.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8; ідентифікаційний код 31731838) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) інфляційних витрат в розмірі 5 278 547 (п'ять мільйонів двісті сімдесят вісім тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 51 коп., 3% річних в розмірі 513 088 (п'ятсот тринадцять тисяч вісімдесят вісім) грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 86 874 (вісімдесят шість тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 54 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 11.12.2017

Суддя Д.О. Баранов