ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа № 918/695/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКО ТРАНС"

про стягнення заборгованості в сумі 28 549 грн. 23 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 13/09 від 13.09.2017 р.

У судовому засіданні 04 грудня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

4 жовтня 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКО ТРАНС" про стягнення заборгованості в сумі 28 549 грн. 23 коп.

Ухвалою суду від 6 жовтня 2017 року позовну заяву від 30.08.2017 р. прийнято розгляду та порушено провадження у справі № 918/695/17, розгляд якої призначено на 19 жовтня 2017 року.

17 жовтня 2017 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що обовязок письмово повідомити страховика невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Зазначає, що у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, водій забезпеченого ТЗ, як особа, винна у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Вказує, що сам факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено на 16 листопада 2017 року.

Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року розгляд справи відкладено на 04 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 04 грудня 2017 представник відповідача позовні вимоги заперечив за підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання 04 грудня 2017 року представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштових відправлень № 390, № 403 (а.с. 64, 65).

Оскільки, позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" як страховиком та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІКО ТРАНС" як страхувальником укладено договір у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6169560. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 510 грн. (а.с. 20).

Згідно вказаного полісу застрахованим транспортним засобом є автомобіль VOLVO FН, державний номерний знак НОМЕР_1, строк дії страхового полісу з 17.11.2014 року до 16.11.2015 року.

18.03.2015 року близько 22 години 50 хвилин на автодорозі "Київ-Чоп" 23 км відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля "Чері Амулет", реєстраційний номер НОМЕР_2, що перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_2 та транспортного засобу автомобіля "VOLVO FH", реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "МІКО ТРАНС" і перебував під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2015 року, у справі №369/3791/15-п, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу (а.с. 19).

24.03.2014 року власник пошкодженого ТЗ Клименко ОСОБА_4 звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" із повідомленням про настання страхового випадку за договором страхування цивільної відповідальності (а.с. 22).

На виконання договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6169560 та на підставі заяви потерпілої особи ОСОБА_2 (а.с. 21), страхового акту №ЦВ189592 від 10.06.2015 року (а.с. 28), ремонтної калькуляції №OU-15-0208 від 10.06.2015 року (а.с. 26-27), Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" виплачено на користь ОСОБА_2 28 549 грн. 23 коп. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №16197 від 19.06.2015 року (а.с. 29).

Фактично здійснені позивачем витрати по виплаті потерпілому страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, належним чином підтверджуються матеріалами справи та сторонами під сумнів не ставляться.

В подальшому, керуючись ст.ст. 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та посилаючись на невиконання страхувальником чи водієм обовязку, передбаченого підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, зокрема, щодо обовязкового письмового повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду не пізніше трьох робочих днів з дня настання такої, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКО ТРАНС", як роботодавця особи, винної у настанні ДТП ОСОБА_3, із претензією №19-07 від 07.07.2016 року про відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Вказана претензія відповідачем залишена без задоволення.

У зв'язку із нездійсненням відповідачем добровільної оплати шкоди в порядку регресу позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Правовідносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Пунктом 5 ст. 989 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Водночас, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Законом України від 17.02.2011 року № 3045-VІ у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" внесено зміни, за якими підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 вказаного Закону передбачено обов'язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), у разі настання такої пригоди невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він повинен це підтвердити документально.

У постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 року, прийнятій з підстав неоднакового застосування тих самих норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у подібних правовідносинах у справі № 6-1цс14, розглянутій на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України викладено висновок, згідно з яким «виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову".

Таким чином, внесеними законодавчими змінами збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП, незважаючи на неузгодженість правових норм.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-284цс15 про стягнення в порядку регресу витрат зі сплати страхового відшкодування зазначено таке: "встановлений наведеними правовими нормами обов'язок учасника дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам". У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий страховий випадок зафіксований правоохоронними органами у встановленому порядку, особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, а сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Відтак, враховуючи фактичні обставини справи, а також правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16.09.2015 року у справі №6-284цс15, в даному випадку, сам по собі факт неповідомлення чи несвоєчасного повідомлення позивача (страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) про настання страхового випадку, за умови належного оформлення страхового випадку та відсутності його оспорення будь-якими заінтересованими особами, визначення належним чином розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та проведення у встановленому порядку виплати страхового відшкодування потерпілій особі, вчинення потерпілим та страховиком всіх інших дій, встановлених положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкових для прийняття страховиком рішення про здійснення відшкодування виплаченого страхового відшкодування та добровільного проведення його виплати, за відсутності понесених страховою компанією необґрунтованих виплат, не може бути підставою для задоволення відповідного регресного позову (до страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу), так як вказане, на переконання суду, не відповідає суті та меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як встановлено судом, страховий випадок був належно оформлено правоохоронними органами, відсутнє його оспорення будь-якими заінтересованими особами, у тому числі страховиками.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач добровільно провів виплату страхового відшкодування потерпілій особі, відтак, в даному випадку сам по собі факт неповідомлення або несвоєчасного повідомлення позивача про настання страхового випадку саме з боку страхувальника за полісом №АІ/6169560 або водія транспортного засобу, що винний у скоєнні ДТП та завданні майнової шкоди, не може бути підставою для виникнення у позивача після виплати страхового відшкодування права на подання відповідного регресного позову, так як вказане не відповідає суті та меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд зазначає, що регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Так, відшкодування збитків, як окремий спосіб захисту, визначений п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України та категорія яких розкривається в приписах ст. 22 ЦК України, передбачає як спеціальний предмет доказування, так і може стосуватись лише випадків завдання матеріальної шкоди або спричинення упущеної вигоди.

Зокрема, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного випливає, що чинним законодавством України на позивача покладено обов'язок доказування наявності обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та подання суду відповідних доказів, необхідних для всебічного розгляду справи.

Зобов'язання особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлене законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється. Факт зафіксований правоохоронними органами, встановлена в постанові суду, особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. При цьому, сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій особі та був повідомлений постраждалою особою про настання страхового випадку.

Отже, позивач не надав суду доказів виникнення у нього збитків з причини не повідомлення про настання ДТП, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 07 грудня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2-3 - позивачу рекомендованим (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30; 03143, м. Київ, вул. Заболотного, 150А, оф. 17);

4 - відповідачу - рекомендованим (33013, м. Рівне, вул. Князя Володимира, 75/23).