ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017р. Справа № 917/815/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод", вул.Конотопське шосе, 1, м. Буринь, Буринський район, Сумська область, 41700

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир - Україна", вул.Героїв Майдану, буд. 82, оф.21, м. Гадяч, 37300,

про стягнення 2982761,61 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Представники сторін 21.11.2017р.

від позивача: ОСОБА_1, дов. №4 від 08.02.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2В, дов. від 01.11.2017р.

Представники сторін 23.11.2017р.

від позивача: ОСОБА_1, дов. №4 від 08.02.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2В, дов. від 01.11.2017р.

Рішення приймається після перерви, оголошеної у судовому засіданні 21.11.2017р. на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 23.11.2017 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Господарський суд повідомив, що повний текст рішення буде складений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суть спору: розглядається заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир - Україна" про стягнення 2982761,61 грн., з яких: 2838747,80 грн. - основного боргу, 106240,10 грн. - пені, 12224,98 грн. - 3% річних, 25548,73 грн. - інфляційних збитків.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав у встановлені договором поставки №1509-1 від 15.09.2016р. строки свої договірні зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Відповідачем 24.07.2017р. подане клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Шишацьким районним судом Полтавської області справи №551/589/17 за позовом ТОВ "Торговий дім "Гадячсир - Україна" до відповідача 1: ТОВ "Буринський молокозавод" та відповідача 2: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поставки №1509-1 від 15.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.07.2017р. зупинено провадження у справі №917/815/17 до вирішення, пов'язаної з нею справи №551/589/17 та зобов'язано сторін повідомити суд про результати розгляду справи №551/589/17.

Шишацький районний суд Полтавської області ухвалою від 20.10.2017р. справу №551/589/17 залишив без розгляду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.11.2017р. суд поновив провадження у справі №917/815/17 та призначив справу до розгляду в засідання на 21.11.2017р.

Від позивача надійшли заяви про зменшення позовних вимог (вих. №266 від 01.11.2017р., вих. №275 від 20.11.2017р., вих. №277 від 22.11.2017р.). В редакції заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2017р. за вих. №277 позивач просить суд стягнути з відповідача 438 747,80грн. заборгованості за договором поставки № 1509-1 від 15.09.2016р., від стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат позивач - відмовляється.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, заяви приймаються господарським судом до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 23.11.2017р. наполягав на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2017р. за вих. №277.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзив на позов від 21.11.2017р. (вхід.№14178 від 21.11.2017р.)

В судовому засіданні 23.11.2017р. оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" (постачальник за договором; позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир-України" (покупець за договором; відповідач по справі) 15.09.2016р. був укладений договір поставки №1509-1(далі Договір).

Згідно пункту 1.1. договору, у порядку та на умовах визначених цим договором, постачальник зобов'язується передавати у власність покупцю молоко знежирене, далі за текстом - молоко), а покупець зобов'язується приймати та оплачувати його на умовах та в порядку, визначеному цим договором. Відповідно до пункту 1.2. договору постачальник зобов'язаний передати покупцю, передбачену партію молока, протягом 1 (одного) календарного дня з моменту здійснення покупцем попередньої оплати (згідно п.5.4 договору), на умовах: EXW (Інкотермс 2010) - склад постачальника. Пунктом 5.1 договору, сторони погодили, що ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання Протоколу погодження цін, який є невід'ємною частиною цього договору.

У пункті 5.4. договору сторони погодили, що відповідач проводить оплату за молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% попередньої плати на підставі наданого постачальником рахунку та цього договору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на те, що ним було на виконання умов Договору в період з 24.03.2017р. по 30.03.2017р. на підставі договору поставки №1509-1 від 15.09.2016р. поставлено відповідачу молоко на суму 2922311,00 грн., що підтверджує наступними документами: товарно-транспортні накладні за період з 24.03.2017р. по 30.03.2017р., спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини, видаткові накладні, довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей.

Відповідачем факт отримання від позивача молочної продукції не спростував.

За твердженням позивача відповідач частково розрахувався за поставлене молоко на підставі договору поставки молока №1509-1 від 15.092016р. Станом на 22.11.2017р. заборгованість відповідача становить 438 747,80грн.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що в період з 24.03.2017р. по 30.03.2017р. на підставі договору поставки №1509-1 від 15.09.2016р. поставлено відповідачу молоко на суму 2922311,00грн.

Факт отримання товару у кількості, що вказана позивачем у позові, в тому числі за видатковими накладними, що не повернуті позивачу, відповідач в процесі розгляду справи не спростував.

Сторони у п. 5.4. договору узгодили, що покупець проводить 100% попередню оплату замовленого молока. Тобто, умовами договору встановлено 100 % попередню оплату молока. Отже, вимога договору по оплаті за молоко на підставі виставлених рахунків, застосовується при проведенні попередньої оплати.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 538 встановлено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем умови щодо 100 % попередньої оплати, яка встановлена договором, він зобов'язаний оплатити товар після його прийняття.

З огляду на визначене вище, зобов'язання по оплаті молока, отриманого відповідачем, є таким, що настав.

Докази того, що відповідач здійснив повну оплату поставленої позивачем продукції за договором №1509-1 від 15.09.2016р. в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки №1509-1 від 15.09.2016р. у сумі 438 747,80грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивач, надаючи суду заяву про зменшення позовних вимог, просив суд повернути надмірно сплачену суму судового збору.

При вирішення питання повернення судового збору судом враховане наступне.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При подачі позову до суду позивачем платіжним дорученням №4265 від 23.05.2017р. сплачено судовий збір в сумі 44741,42грн.

В процесі розгляду справи позивачем зменшено позовні вимоги. Судом були розглянуті вимоги в межах зменшених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає поверненню становить 38160,20 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Гадячсир - Україна" (вул. Героїв Майдану, буд. 82, оф.21, м. Гадяч, 37300, , інші відомості: відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" (вул. Конотопське шосе, 1, м. Буринь, Буринський район, Сумська область, 41700, , інші відомості: відсутні) 438747,80 грн. сума основного боргу, 6581,22 грн. - витрат з оплати судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" (вул. Конотопське шосе, 1, м. Буринь, Буринський район, Сумська область, 41700, , інші відомості: відсутні) з Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у м.Полтава, код отримувача: 38019510, банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача: 831019, рахунок отримувача 3002, код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір у сумі 38160,20 грн., сплачений платіжним дорученням №4265 від 23.05.2017р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/815/17.

4. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено та підписано 28.11.2017 року.

Суддя Паламарчук В.В.