КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа№ 910/12875/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017

у справі № 910/12875/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінбанк»

до 1) Міністерства юстиції України

2) Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади в сумі 1 133 451,65 грн

за участю представників:

від апелянта: представник Васіна І.О. (довіреність №2020/20.3-03 від 25.09.2017);

від позивача: представник Янкова А.В. (довіреність б/н від 15.05.2017);

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Фінбанк» (надалі - ПАТ «Фінбанк», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач 1) та Державної казначейської служби України (надалі - відповідач 2) про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ПАТ «Фінбанк» грошові кошти в сумі 1 133 451,65 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної незаконним стягненням суми виконавчого збору за постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України від 29.10.2015 ВП 49098009.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Фінбанк» грошові кошти у сумі 1 133 451,65 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору (а.с. 76).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі №910/12875/17 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Фінбанк» грошові кошти в розмірі 1 133 451,65 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду першої інстанції, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Департамент ДВС МЮУ, апелянт) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 та прийняти нове рішення, яким відхилити скаргу ПАТ «Фінбанк».

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 06.12.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін.

У судове засідання відповідач 1 та відповідач 2 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Вислухавши думку представника позивача та апелянта, судова колегія, враховуючи відсутність клопотань відповідачів про відкладення розгляду справи, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та у відсутність уповноважених представників вказаних осіб.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Фінбанк».

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

06.12.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2015 у справі №916/1332/15-г, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.08.2015, задоволено позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та стягнуто на користь останнього з ПАТ «Фінбанк» заборгованість у розмірі 487 900,44 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

05.06.2015 на примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Одеської області видано відповідний наказ.

22.10.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Кузьменком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49098009 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 05.06.2015 №916/1332/15-г, якою визначено термін для добровільного виконання рішення боржником до 28.10.2015.

28.10.2015 між ПАТ «Фінбанк» (у тексті договору - сторона 1) та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (у тексті договору - сторона 2) укладено договір про виконання зобов'язань, відповідно до п.п. 1.3.1 п. 1.3 якого сторони визначили, що з моменту набрання чинності цим договором у сторони 2 будуть відсутні будь-які претензії до сторони 1 щодо виконання нею умов Банківської гарантії №165 на загальну суму 487 900,44 дол. США, виданої 06.08.2014, у тому числі на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2015 у справі №916/1332/15-г.

У п.п. 1.3.2 п. 1.3 вказаного договору сторони визначили, що зобов'язання сторони 1 перед стороною 2, визначені в п. 1.1 цього договору, є виконаними в повному обсязі, в зв'язку з чим виконавче провадження, визначене п.п. 1.2.2 цього договору підлягає закінченню, у зв'язку з повним виконанням наказу №916/1332/15-г, виданого 05.06.2015 Господарським судом Одеської області на підставі рішення, що визначене в п.п. 1.2.1 цього договору.

Згідно з п.п. 1.3.3 договору сторона 2 зобов'язалась протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту укладення цього договору звернутися до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ з заявою про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з виконанням 28.10.2015 стороною 1 рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2015 у справі №916/1332/15-г в повному обсязі.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності 28.10.2015 та діє до моменту повного виконання зобов'язань сторін.

29.10.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Кузьменком О.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 48 790,04 дол. США та 7 308,00 грн, у зв'язку із невиконанням рішення в добровільному порядку.

02.11.2015 боржник звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ із заявою про закриття виконавчого провадження, у зв'язку із добровільним виконанням рішення Господарського суду Одеської області від 20.05.2015 у справі №916/1332/15-г.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з платіжною вимогою №154/9 від 29.10.2015 з рахунку позивача були списані грошові кошти у сумі 8 776 813,17 грн як сплата виконавчого збору відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015 №49098009, що підтверджується меморіальним ордером №154/9 (#) від 03.11.2015 (а.с. 47-48).

Розпорядженням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ №49098009/В-9 від 05.11.2015 визначено необхідність перерахувати грошові кошти в сумі 8 776 813,17 грн, а саме, 1 133 451,65 грн - як виконавчий збір; 123,92 грн - як витрати на проведення виконавчих дій; 7 643 237,60 грн - на рахунок ПАТ «Фінбанк», як надлишково стягнуті (а.с. 21).

Перерахування 1 133 451,65 грн як виконавчого збору відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015 №49098009 підтверджується платіжним дорученням №3516 від 05.11.2015 (а.с. 22).

05.11.2015 у зв'язку зі сплатою в добровільному порядку боргу головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49098009 (а.с. 36-37).

ПАТ «Фінбанк» звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, в якій просило суд визнати недійсною постанову про стягнення виконавчого збору від 29.10.2015 та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ здійснити перерахування на користь ПАТ «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн на рахунок №0011 в ПАТ «Фінбанк» (код Банку 328685).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2016, скаргу ПАТ «Фінбанк» задоволено частково, визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про стягнення виконавчого збору від 29.10.2015 (ВП №49098009) та зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ здійснити перерахування на користь ПАТ «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн на рахунок №0011, який належить ПАТ «Фінбанк» (код Банку 328685), що були стягнуті з ПАТ «Фінбанк» як виконавчий збір на виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ від 29.10.2015 (ВП №49098009).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Фінбанк» неодноразово зверталось до Державної казначейської служби України з листами №05/218 від 29.03.2016, №05/408 від 01.07.2016, №05/498 від 25.08.2016, а також до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві з листом б/н від 29.06.2016, в яких просило виконати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г та здійснити перерахування на користь ПАТ «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн (а.с. 56-59).

Однак, листами Державної казначейської служби України №5-11/2408-8136 від 11.05.2016 та №5-08/732-15734 від 16.09.2016 ухвала Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г поверталась позивачу без виконання, у зв'язку із ненаданням до Державної казначейської служби України подання Міністерства юстиції України (а.с. 62-63).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2016 та 11.04.2017 позивач звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ з листами №05/661 та №05/161, в яких просив надати ПАТ «Фінбанк» подання, згідно додатка №1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013, з метою спрямування його до відповідного органу казначейства для повернення коштів з бюджету (а.с. 51-52).

Проте, Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ згідно листа №11415-0-33-17/20-1/9 від 04.05.2017 відмовлено ПАТ «Фінбанк» в поверненні виконавчого збору, мотивуючи свою відмову тим, що на момент списання грошових коштів постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про стягнення виконавчого збору від 29.10.2015 (ВП №49098009) була чинною (а.с. 54-55).

Крім того, листами №5-11/2877-8498 від 11.07.2017 та №5-11/3679-11128 від 06.09.2017 Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві у відповідь на звернення позивача з проханням виконати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г та здійснити перерахування на користь ПАТ «Фінбанк» грошових коштів у сумі 1 133 451,65 грн повертало подані позивачем документи без виконання вказуючи на те, що виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г в частині здійснення перерахування коштів може бути здійснено лише на підставі відповідного наказу господарського суду, оскільки Головне управління Казначейства не має повноважень для зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ вчинити передбачені ухвалою суду дії щодо стягувача (а.с. 64, 72-73).

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державного бюджету України на користь ПАТ «Фінбанк» грошових коштів у розмірі 1 133 451,65 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням виконавчого збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ під час здійснення виконавчого провадження №49098009 з рахунку позивача були списані грошові кошти в розмірі 1 133 451,65 грн як виконавчий збір, у зв'язку із чим позивачу завдано шкоду, обов'язок по відшкодуванню якої покладається на державу.

Заперечуючи проти задоволення позову, як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і в апеляційній скарзі, Департамент ДВС МЮУ стверджував, що під час виконання рішення суду державним виконавцем було здійснено ряд дій, спрямованих на забезпечення виконання, зокрема, стягнуто частину заборгованості, що є безумовною підставою для стягнення виконавчого збору, а тому дії посадових осіб Департаменту ДВС МЮУ були правомірними, спрямованими на дотримання прав та інтересів боржника та стягувача, здійсненими у відповідності до вимог законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факт незаконності дій державного виконавця у спірних правовідносинах, встановлений ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г, має преюдиціальне значення, а тому повторного доведення не потребує.

При цьому, місцевий господарський суд визнав доведеним позивачем наявність складу цивільного правопорушення у діях відповідача 1, а саме, неправомірність дій державного виконавця, завдання такими діями шкоди позивачеві, яка полягає в безпідставному стягненні з останнього виконавчого збору в сумі 1 133 451,65 грн, причинно-наслідковий зв'язок між ними, у зв'язку з чим дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 визначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб міністерств, інших центральних органів виконавчої влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, згідно приписів ст. 56 Конституції України та ст. 1173 ЦК України потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

Так, спеціальна правова конструкція статті 1173 ЦК України на відміну від загальних елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для наявності підстав для стягнення шкоди, виключає такий елемент як наявність вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) відповідача 1, виникнення шкоди та причинний зв'язок між її неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяння шкоди позивачу. Неправомірність дій (бездіяльності) відповідача 1 має підтверджуватись належними доказами.

За умовами даного делікту відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою.

При цьому, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ в межах виконавчого провадження №49098009 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 48 790,04 доларів США та 7 308,00 грн у зв'язку із невиконанням рішення в добровільному порядку.

Разом з тим, 05.11.2015 у зв'язку зі сплатою в добровільному порядку боргу, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як було зазначено вище, 05.11.2015 відповідно до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015 з банківського рахунку позивача було списано виконавчий збір у розмірі 1 133 451,65 грн.

Водночас, ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2016, визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.10.2015 (ВП №49098009) та зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ здійснити перерахування на користь ПАТ «Фінбанк» грошових коштів в сумі 1 133 451,65 грн на рахунок №0011 в ПАТ «Фінбанк» (код Банку 328685), що були стягнуті з ПАТ «Фінбанк» як виконавчий збір на виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ від 29.10.2015 (ВП №49098009).

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Враховуючи те, що ухвала господарського суду Одеської області від 16.12.2015 у справі №916/1332/15-г залишена без змін за результатами апеляційного перегляду, а відтак набрала законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, та беручи до уваги, що сторонами у вказаній справі є ті ж самі юридичні особи, що і у даній справі, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість встановлених у зазначеній ухвалі фактів, зокрема, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ від 29.10.2015 про стягнення з ПАТ «Фінбанк» виконавчого збору є такою, що порушує законні права та інтереси боржника, як такого, що виконав рішення суду у строк, відведений йому для самостійного виконання рішення.

З урахуванням встановлених у справі №916/1332/15-г обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що при розгляді даної справи позивачеві має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана внаслідок прийняття державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ постанови від 29.10.2015 про стягнення з ПАТ «Фінбанк» виконавчого збору.

При цьому, місцевим господарським судом правильно встановлено, що неправомірні дії державного виконавця полягали в тому, що станом на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 48 790,04 доларів США та 7 308,00 грн, ПАТ «Фінбанк» (боржник) в добровільному порядку виконало рішення суду у справі №916/1332/15-г і тому державний виконавець не мав права на стягнення з боржника виконавчого збору; шкода полягає в безпідставному стягненні з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 1 133 451,65 грн, а причинно-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на наявність обставин, що виключають стягнення з боржника виконавчого збору, останній було стягнуто державним виконавцем з боржника в примусовому порядку.

Крім того, оскільки в даному випадку не йдеться про стягнення помилково перерахованих позивачем коштів, у зв'язку з тим, що спірна сума виконавчого збору була стягнута в примусовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем вірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до роз'яснень, наданих у ч. 4 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14, при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону №202/98-ВР, ст. 86 Закону № 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012.

Також, судом першої інстанції було враховано позицію Конституційного суду України, викладену в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001, згідно з якою не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Згідно зі ст. 25 Бюджетного кодексу України державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, викладені приписи Конституції України, Бюджетного кодексу України, Цивільного кодексу України свідчать про те, що фізичним та юридичним особам гарантується відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Згідно з п. 7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 №01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» за приписом статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою. Відшкодування такої шкоди органом державної влади, оскільки останній фінансується з державного бюджету України, здійснюється з відповідного бюджету. Відтак, участь органів Державного казначейства України як іншого відповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади.

Враховуючи положення наведених норм чинного законодавства України, позивачеві надано право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідачами належними засобами доказування правомірність заявлених позовних вимог не спростовано.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги вище встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову ПАТ «Фінбанк» та стягнення на його користь з Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 1 133 451,65 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 07.09.2017 у справі №910/12875/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Департаменту ДВС МЮУ - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі №910/12875/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі №910/12875/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12875/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська