ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Справа № 910/8043/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівДанилової М.В.,
Поляк О.І.,
розглянувши
касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
на постанову від 29.03.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/8043/16 господарського суду м. Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідергаз"
простягнення 1 600 780 021,71 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача - Бруль А.С. - довіреність від 12.06.2017

Від відповідача - не з'явились

У зв'язку з призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду та перебуванням судді Яценко О.В. на лікарняному, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий - Ходаківська І.П., судді - Данилова М.В., Поляк О.І. (протоколи автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.11.2017 та 29.11.2017)

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ "Концерн Стирол" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Лідергаз" про стягнення 1 600 780 021,71 грн., з яких: 362 180 608,52 грн. пені, 118 656 990, 57 грн. - 3 % річних, 1 119 942 422,62 грн. - втрати від інфляції, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № ЛГаз-01/2012 від 14.12.2012 щодо повної та своєчасної оплати.

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.11.2016 (суддя Селівон А.М.) позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Лідергаз" на користь ПАТ "Концерн Стирол" 118 656 990,57 грн. - 3 % річних, 1 119 942 422,62 грн. інфляційних нарахувань та 206 700,00 грн. витрат зі сплати судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано частковою обґрунтованістю та доведеністю вимог, а також порушенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України в частині нарахування пені.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 у складі: Іоннікова І.А., Станік С.Р., Тарасенко К.В. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

Приватне акціонерне товариство "Концерн Стирол" (до зміни типу товариства - Публічне акціонерне товариство) у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 362 180 608,52 грн. і прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню у вказаному розмірі, а в іншій частині рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін. Скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права, а саме частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та правомірність здійснення позивачем розрахунку пені у розмірі 362 180 608,52 грн. за період з 28.10.2015 по 28.04.2016.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.12.2012 між ПАТ "Концерн Стирол" (продавець) та ТОВ "Лідергаз" (покупець) було укладено договір №Лгаз-01/2012 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012-2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Розділами 2 - 7 вказаного договору сторони узгодили кількість та якість газу, порядок та умови передачі газу, порядок обліку газу, його ціну, порядок та умови проведення розрахунків та відповідність сторін тощо.

Договір застосовується до відносин між сторонами щодо купівлі-продажу природного газу, які виникли з 01 грудня 2012 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного погашення заборгованості (п. 11.1 договору).

В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 30.01.2013 року та № 2 від 20.02.2013 до договору, в яких змінювались обсяги газу, що підлягає постачанню відповідачеві.

За змістом пунктів 3.3 та 3.4 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати підписані та скріплені печаткою покупця продавцеві два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна і вартість. Продавець не пізніше 25-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленою печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договору позивач за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2013 року передав у власність ТОВ "Лідергаз" природний газ імпортований обсягом 1002072,127 тис. куб.м на загальну суму ,76 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі фактичних обсягів природного газу за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року. Заперечення відповідача щодо факту отримання та обсягів поставленого позивачем природного газу за вказаними актами приймання-передачі в матеріалах справи відсутні, претензії відповідача щодо якості, обсягів та термінів постачання природного газу, як й опротестування даних, зазначених в актах приймання - передачі газу з грудня 2012 року по квітень 2013 року відповідачем не висловлювались. Тобто, як встановлено судами, позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з постачання природного газу, обумовлені договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито природний газ без будь-яких зауважень.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 693 вказаного Кодексу якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу №Лгаз-01/2012 оплата за фактично переданий газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами до 30-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому відписано акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що з урахуванням положень укладеного між сторонами договору, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов'язання з передавання природного газу відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов'язання з його оплати, є акти приймання-передачі фактичних обсягів природного газу, які сторонами належним чином оформлені та підписані без будь-яких зауважень, а також засвідчені печатками сторін. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору відповідачем здійснена часткова оплата поставленого природного газу в сумі ,74 грн., що підтверджується копіями виписок банку, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором на загальну суму ,02 грн.

Крім того, судами було встановлено, що 29.04.2014 між ПАТ "Концерн Стирол" (кредитор) та Компанією "Остхем Холдинг Лімітед" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 402/14, відповідно до умов якого кредитор відступає, а новий кредитор приймає права вимоги до ТОВ "Лідергаз" (боржник) за договором на купівлю-продаж природного газу №ЛГаз-01/2012 від 14.12.2012, укладеним між кредитором та боржником, згідно з пунктом 1.2 якого було передано право вимоги оплати основної заборгованості (право вимоги оплати вартості природного газу) за договором на купівлю-продаж природного газу №ЛГаз-01/2012 від 14.12.2012 в розмірі 510346214,02 грн. на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

З огляду на укладення між ПАТ "Концерн Стирол" та Компанією "Остхем Холдинг Лімітед" договору відступлення права вимоги у розмірі 510346214,02 грн., заборгованість ТОВ "Лідергаз" перед ПАТ "Концерн Стирол" станом на 30.04.2014, як зазначено позивачем в позовній заяві, складала грн.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами під час розгляду справи було встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 910/8042/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016, яке набрало законної сили, стягнуто з ТОВ "Лідергаз" на користь нового кредитора в основному зобов'язанні - Компанії "Остхем Холдинг Лімітед" 3 % річних у сумі 30507475,98 грн. та втрати від інфляції в сумі 360814773,31 грн. за неналежне виконання відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу №ЛГаз-01/2012 від 14.12.2012, нараховані за період з 01.05.2014 по 28.04.2016.

Таким чином, залишок нарахованих позивачем та заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції за неналежне виконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого за договором газу, позивачем зменшено до 118 656 990,57 грн. - 3 % річних та 1 119 942 422,62 грн. - втрат від інфляції, які судами визнані обґрунтованими та правомірними.

Судові рішення в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат сторонами у справі не оскаржуються.

Разом з цим, ПАТ "Концерн Стирол", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ТОВ "Лідергаз" пеню у розмірі 362 180 608,52 грн. за період з 28.10.2015 по 28.04.2016 на підставі, зокрема, пункту 7.2 договору.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами пункту 7.2. договору купівлю-продаж природного газу №ЛГаз-01/2012 від 14.12.2012 у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується продавцем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом положень частин 4 і 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Отже, встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто, сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі мають право пов'язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

Вказана правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16.

Разом з цим, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснюючи судовий розгляд справи, судами першої та апеляційної інстанції, виходячи з того, що за приписами чинного законодавства передбачено нарахування пені у визначеному господарським законодавством загальному порядку, було встановлено, що оскільки акти приймання-передачі фактичних обсягів природного газу підписані сторонами впродовж грудня 2012- квітня 2013, з урахуванням умов пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу №ЛГаз-01/2012 від 14.12.2012, відповідно до якого оплата за фактично переданий газ повинна здійснюватися покупцем виключно грошовими коштами до 30-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому підписано акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць, заявлені в межах даного позову позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 362 180 608,52 грн., нараховані за період з 28.10.2015 по 28.04.2016, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, частини 6 статті 232 Господарського кодексу України відхиляються, виходячи як з приписів вказаної норми, так і встановлених судами обставин.

Враховуючи викладене, постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення господарського суду першої інстанції про часткову відмову в позові в частині стягнення пені, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" залишити без задоволення.

Постанову від 29.03.2017 Київського апеляційного господарського суду у справі №910/8043/16 господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді М.Данилова

О. Поляк