РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2017Справа №907/733/17

За позовом Велятинської сільської ради

до Закарпатської обласної ради

та Фізичної особи-підприємця Ботош Йосипа Олександровича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович

про визнання недійсним договору оренди б/н від 05.07.2017, зобов'язання звільнити та повернути нежитлове приміщення,

Суддя М.О. Лиськов

Представники :

від позивача: Дубчак Н.С.

від відповідача-1: Андроненков С.С.

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.12.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Велятинська сільська рада, Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино звернулася до господарського суду Закарпатської області з позовом, в якому просить суд:

- визнати недійсним договір оренди б/н приміщень частини будівель, спору та іншого окремого індивідуально визначеного майна об"єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 05.07.2017, укладений між Закарпатською обласною радою та фізичною особою - підприємцем Ботош Йосипом Олександровичем, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, зареєстрований у реєстрі за № 1141, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35990423 від 05.07.2017;

- зобов'язати ФОП Ботош Йосипа Олександровича звільнити нежитлове приміщення за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, вул. Миру,81 та повернути нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, вул. Миру, 81- та передати його балансоутримувачу Велятинській сільській раді Хустського району Закарпатської області у попередньому стані.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 09.10.2017 Матеріали за позовною завою Велятинської сільської ради, Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино до Закарпатської обласної ради, м. Ужгород, до фізичної особи - підприємця Ботош Йосипа Олександровича, Закарпатська область, Хустський район, смт. Вишково про визнання недійсним договору оренди б/н приміщень частини будівель, спору та іншого окремого індивідуально визначеного майна об"єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 05.07.2017, укладеного між Закарпатською обласною радою та фізичною особою - підприємцем Ботош Йосипом Олександровичем, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, зареєстрованого у реєстрі за № 1141, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35990423 від 05.07.2017; зобов"язання ФОП Ботош Йосипа Олександровича звільнити нежитлове приміщення за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, вул. Миру,81 та повернути нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, вул. Миру, 81- та передати його балансоутримувачу Велятинській сільській раді Хустського району Закарпатської області у попередньому стані, було надіслано до господарського суду міста Києва за підсудністю.

19.10.2017 матеріали справи № 907/733/17 надійшли до господарського суду міста Києва.

За результатами автоматичного розподілу справи № 907/733/17, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2017, справу № 907/733/17 передано для розгляду судді Лиськову М.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 справу № 907/733/17 прийнято до провадження суддею Лиськовим М.О. та призначено до розгляду у судовому засіданні на 08.11.2017.

В судове засідання, призначене на 08.11.2017 представники сторін не з'явилися, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомлені, проте 31.10.2017 надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке розглянуто судом під час судового засідання та визнано таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.12.2017 в режимі відео конференції та повторно зобов'язано сторін надати документи на виконання вимог ухвали суду.

В судове засідання, призначене на 01.12.2017, в Господарський суд міста Києва з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні, призначеному на 01.12.2017, в режимі відеоконференції в Хустському районному суду Закарпатської області приймав участь представник відповідача-1 - Закарпатської обласної ради, котрий проти задоволення позову заперечував, проте обґрунтованого відзиву на позовну заяву до суду не надав, всупереч вимог ухвали суду.

Представником відповідача заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

В судове засідання, призначене на 01.12.2017, представники відповідача-2 та третьої особи не з'явилися, причин неявки суд не повідомили, витребувані ухвалою суду документи до суду не надіслали, хоча про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалою суду про час та місце розгляду даної судової справи, проте обґрунтованого відзиву на позовну заяву не подав, а отже справа розглядається за наявними в ній документами.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2012 року між Управлінням з питань майна комунальної власності облдержадміністрації в особі начальника ОСОБА_5 та Велятинською сільською радою в особі сільського голови Петечел Михайла Михайловича укладено Договір про закріплення майна,що належить до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Закарпатської області на праві оперативного управління ( надалі по тексту - Договір). Цього ж дня, як вбачається з акту приймання - передачі від 07.12.2012 року, нерухоме майно - будівля колишньої аптеки за адресою: Хустський район, с. Велятино, вул. Миру, 81 передане Велятинській сільській раді для розміщення в ньому дошкільного навчального закладу ( трьох груп дитячого садка).

Предметом даного Договору являється передача Уповноваженим органом Користувачеві на підставі рішення Закарпатської обласної ради від 08.06.2012 року №486 «Про передачу майна будівлі колишньої аптеки с. Велятино Хустського району в оперативне управління з правом балансоутримувача майна, що належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області» для здійснення некомерційної господарської діяльності. Згідно пункту 1.2. даного Договору - орган передав Користувачеві ( Велятинській сільській раді) в оперативне управління майно ( будівлю колишньої аптеки), що знаходиться за адресою: вул. Миру, 81 с.Велятино, Хустського району, загальною площею 101,7 кв.м. та балансовою вартістю 63049 грн., визначеною експертною оцінкою станом на 31.07.2012 року.

Пунктом 2.4 даного Договору визначено, що майно вважається повернутим Користувачем Уповноваженому органу після підписання акту приймання-передачі майна.

Відповідно до пункту 3.2. даного Договору Уповноважений орган зобов'язався не вчиняти дій, які б перешкоджали Користувачеві користуватися майном.

Умовами цього ж Договору ( пункту 6.1.) до прав Користувача, тобто Велятинської сільської ради, належить право користуватися майном на праві оперативного управління для забезпечення некомерційної господарської діяльності.

Згідно рішення виконавчого комітету Велятинської сільської ради №86 від 21.12.2012 року вирішено реконструювати приміщення колишньої аптеки за адресою: с. Велятино, вул. Миру, 81 під додаткове приміщення для Велятинського дошкільного навчального закладу.

Як встановлено судом із наявних матеріалів справи, Велятинська сільська рада являється балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: с. Велятино, вул. Миру, 81 та здійснює оперативне управління майном. За твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем, ні Уповноважений орган, ні Закарпатська обласна рада до Велятинської сільської ради не зверталися та не порушувалося питання щодо повернення даного майна, як це визначено пунктом 2.4. Договору, що підтверджується журналом вхідної кореспонденції Велятинської сільської ради за 2017 рік.

За твердженням позивача, Велятинській сільській раді стало відомо про те, що частина нежитлового приміщення площею 65,1 кв.м. за адресою: с. Велятино, вул. Миру, 81, яке знаходиться на балансі Велятинської сільської ради та відносно якого нею здійснюється оперативне управління - передано в оренду громадянину Ботош Йосипу Олександровичу ІНФОРМАЦІЯ_1

Не зважаючи на те, що Велятинська сільська рада не являється стороною оскаржуваного договору, внаслідок його укладення порушуються права та законні інтереси територіальної громади с.Велятино та Велятинської сільської ради, оскільки предметом договору являється майно, яке знаходиться на балансі Велятинської сільської ради, яке передане в оперативне управління Велятинської сільської ради для облаштування приміщення дошкільного навчального закладу для громади с.Велятино.

Після передачі майна 07.12.2012 року - Велятинській сільській раді, Велятинська сільська рада на підставі ст.137 ГК України володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом).

Як вбачається з інвентарної картки №131 обліку основних засобів у бюджетних установах будівля ДНЗ (аптека) та інвентаризаційного опису необоротних активів від 22.12.2016 року - вказане приміщення, яке являється предметом оскаржуваного договору оренди числиться на балансі Велятинської сільської ради.

Таким чином, за твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, при укладенні договору оренди - Орендодавець ( Закарпатська обласна рада) повинна була мати у володінні та фактичному розпорядженні вказане майно за адресою: Хустський район, с.Велятино, вул. Миру,81. Однак, судом встановлено, що майно залишається на балансі Велятинської сільської ради і ніхто до Велятинської сільської ради не звертався з рішенням про повернення даного майна, акт прийому-передачі майна не підписувався, майно не передавалось.

У відповідності до приписів ч.4 ст. 7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Фонд державного майна України щодо державного майна, а органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування, щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим, або комунадьного майна формують щороку на підставі інформації органів, уповноважених управляти відповідним майном, переліки цілісних майнових комплексів підприємств та їх структурних підрозділів і нерухомого майна, що може бути передано в оренду. Зазначені переліки оприлюднюються в засобах масової інформації та на офіційних веб-сайтах орендодавців.

Порядок проведення конкурсу для об'єктів, що перебувають у комунальній власності, визначається органами місцевого самоврядування (ст. 9 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") та полягає у наступному. Так, фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.

З матеріалів справи вбачається, що Закарпатська обласна рада як орендодавець за Договором оренди №б/н від 05.07.2017 року - не включала приміщення площею 65,1 кв.м. до переліку майна, що може бути передане в оренду та не оприлюднювала інформацію про намір передати майно в оренду в засобах масової інформації та на офіційних веб-сайтах Закарпатської обласної ради.

Таким чином, суд доходить висновку, що орендар Ботош Й.О. отримав зазначене приміщення всупереч вимогам закону щодо обов'язкового оголошення в засобах масової інформації про намір здати приміщення в оренду та проведення конкурсу на оренду комунального майна.

Так, ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає, що до істотних умов договору оренди відноситься орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ст. 11 цього Закону оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Пунктами 1,2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.1995 р. передбачено, що окремо індивідуально визначене майно, що перебуває у комунальній власності та передається в оренду, проходить відповідну оцінку.

Оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Відповідно до п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.1995, результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки, якщо строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки.

Згідно п. 3.1 Договору орендна плата складає 1029,40 грн. в місяць.

Однак, орендна плата розрахована на підставі експертної оцінки від 31.07.2012 року, тобто, судом встановлено, що вказана оцінка не являється чинною на дату укладення оскаржуваного Договору оренди №б/н від 05.07.2012 року.

Пунктом 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995 року ( зі змінами) визначено, що оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

У відповідності до положень ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» за результатами проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки. Пунктом 19 вказаної Методики визначено, що у разі оренди нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна здійснюється його незалежна оцінка. Оцінка зазначеного майна проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій або спеціальній вартості. При цьому ринкова і спеціальна вартість визначаються відповідно до вимог Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440.

Обов'язковість проведення оцінки орендованого майна також передбачено ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Таким чином, орендна плата за користування нерухомим майном, яке перебуває в комунальній власності, повинна бути визначена на основі незалежної оцінки, але орендарем та орендодавцем невірно визначено розмір орендної плати, що є порушенням істотних умов, визначених законодавством, недотримання яких є підставою для визнання договору недійсним.

Матеріалами справи підтверджується, що за Договором оренди №б/н від 05.07.2017 року оцінка предмету договору не проводилася, звіту з оцінки майна не існує, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення передане Велятинській сільській раді для розміщення в ньому дошкільного навчального закладу, що підтверджується Договором від 07.12.2012 року та актом приймання-передачі від 07.12.2012 року. Тобто, власником майна та Уповноваженим органам визначене цільове призначення даного майна як - для розміщення дошкільного навчального закладу.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про дошкільну освіту» дошкільний навчальний заклад - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття дошкільної освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток, соціальну адаптацію та готовність продовжувати освіту.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України 'Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на момент укладення Договору оренди №б/н від 05.07.2017 року) не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", в т.ч приміщення надані для розміщення об'єктів освіти (дошкільних навчальних закладів).

Відповідно до положень ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного майна» об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, в т.ч. об'єкти освіти - не підлягають приватизації, і відповідно до норми ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і не підлягають передачі в оренду.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 63 вказаного Закону матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Отже, об'єкти освіти, навчальні заклади, засновані на комунальній власності, джерелами фінансування яких є кошти місцевих бюджетів, не підлягають приватизації і використанню їх не за призначенням, тобто не для навчального та наукового процесу. Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перегірофілюванню або використанню не за призначенням.

Статтею 29 Закону України "Про освіту" визначено, що структура освіти включає також і дошкільну освіту. Матеріально-технічна база дошкільного навчального закладу включає будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, інвентар, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інше. Майно дошкільного навчального закладу належить йому на правах, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 38 Закону України "Про дошкільну освіту").

Із Договору оренди №б/н від 05.07.2017 року судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення було передано в оренду Ботош Й.О. під цільове призначення - для іншого використання, тобто для використання об'єкта оренди за цільовим призначенням, не пов'язаним з навчально-виховним процесом.

Таким чином суд дійшов висновку, що при укладенні Договору оренди №б/н від 05.07.2017 року , сторонами не дотримано також вимог ч.1 ст.203 ЦК України.

З доводів позивача, котрі не спростовані відповідачем вбачається, що Договір оренди №б/н від 05.07.2017 року суперечить вимогам чинного законодавства, а предметом даного договору є майно, яке не підлягає наданню в оренду згідно положень ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"

У відповідності до ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» до істотних умов договору оренди, зокрема належить об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, та ін.

Із наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта, складеного Хустським ДПТІ на будівлю за адресою: Хустський район, с.Велятино, вул.Миру, 81 - площа нерухомого майна складає 101,7 кв.м. Майно зазначеної площі (101,7 кв.м.) і було передане в оперативне управління згідно Договору про закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ та міст Закарпатської області від 07.12.2012 року за Велятинською сільською радою.

Як вбачається з даного документу, в приміщенні знаходяться декілька кімнат площею 19.5 кв.м., 12,6 кв.м., 11.9 кв.м., 6.9 кв.м., 10.4 кв.м., 14.1 кв.м., 11.7 кв.м...та позначені відповідними цифрами.

Однак, із п.1.1. Договору оренди №б/н від 05.07.2017 року вбачається, що предметом договору є вбудовані приміщення аптеки №107, загальною площею 65,1 кв.м., розташовані за адресою: Хустський район, с.Велятино, вул. Миру, 81.

Вбудовані приміщення - приміщення, що є частиною внутрішнього об'єму будівлі, яке по периметру обмежене стінами і перегородками будівлі; - по висоті обмежене чистими підлогами і чистим перекриттям відповідного поверху будівлі.

Як вбачається з технічного паспорту жодних окремо визначених вбудованих приміщень площею 65,1 кв.м. даний об'єкт нерухомого майна за адресою: Хустський район, с.Велятино, вул. Миру, 81 - немає, і у тексті договору відсутнє посилання на цифри та площу окремо визначених кімнат, що є предметом Договору оренди №б/н від 05.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст.761 ЦК України, право передання майна у найм (оренду) має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Частинами 1 та 2 ст. 136 ГК України передбачено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Враховуючи викладене, Договір оренди №б/н приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 05.07.2017 року, укладений між Закарпатською обласною радою та фізичною особою підприємцем Ботош Йосипом Олександровичем, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, зареєстрований у реєстрі за №1141, повинен бути визнаний недійсним, бо не відповідає вимогам закону та договору оренди, укладено учасником господарських відносин з порушенням вимог законодавства.

Згідно з абз. 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 (далі - Постанова № 11) вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п. 2.5.1. Постанови № 11 визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання недійсним Договір оренди №б/н приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 05.07.2017 року, укладений між Закарпатською обласною радою та фізичною особою підприємцем Ботош Йосипом Олександровичем, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, зареєстрований у реєстрі за №1141 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з наданих сторонами документів, спір між виник сторонами виник з вини відповідача-1, який не мав права укладати оспорюваний договір. У зв'язку з чим, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за доцільне стягнути з відповідача-1 на користь позивача судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди №б/н приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об'єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 05.07.2017 року, укладений між Закарпатською обласною радою та фізичною особою-підприємцем Ботош Йосипом Олександровичем, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, зареєстрований у реєстрі за №1141.

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця Ботош Йосипа Олександровича звільнити нежитлове приміщення за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с.Велятино, вул. Миру, 81 та повернути нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с.Велятино, вул. Миру, 81 - та передати його балансоутримувачу Велятинській сільській раді, Хустського району, Закарпатської області у попередньому стані.

4. Стягнути з Закарпатської обласної ради (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл.. Народна, будинок 4; ) на користь Велятинської сільської ради (90453, Закарпатська область, Хустський район, с. Велятино, вул.. Миру, будинок 72; ) суму сплаченого судового збору в розмірі 3 200 грн. 00 коп.

4. Видати наказ.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 08.12.2017

Суддя М.О. Лиськов