ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/2723/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Суярко Т.Д.

судді: Калантай М.В. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень", с. Першотравневе (Зміївський район Харківської області)
до 1. Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, м. Зміїв (Зміївський район Харківської області) , 2. Фермерське господарство "Єва-Агро", с.Борова Зміївський район Харківської області) 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головне Управління Держгеокадастру України в Харківській області
про визнання недійсними розпорядження та договору
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №1312 від 04.08.2016 р.;

відповідача 1 (Зміївська РДА): ОСОБА_2, довіреність № 01-32/2061 від 01.08.2017р.;

відповідача 2 (ФГ "Єва-Агро"): ОСОБА_3, довіреність б/н від 11.09.2017 р.;

3-ої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Племінний завод Червоний велетень - звернувся з позовом до відповідачів 1. Зміївської районної державної адміністрації; 2. Фермерського господарства Єва-Агро - про 1. визнання недійсним Розпорядження Зміївської районної Державної адміністрації від 23.03.2017 №87 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки фермерському господарству ЄВА-АГРО за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) членів колишнього ВАТ Племінний завод "Червоний Велетень для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих за межами населених пунктів на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області (зі змінами внесеними Розпорядженням Зміївською районною державною адміністрацією від 15.06.2017 № 177 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 23.03.2017 № 87); 2. визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.06.2017 укладеного між Зміївською РДА () та ФГ ЄВА-АГРО (), обєктом оренди за яким є земельні ділянки загальною площею 150,6280 га, розташовані за межами населених пунктів на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області згідно переліку, визначеного в позовній заяві.

Позовні вимоги вмотивовано винесенням спірного розпорядження Зміївською РДА з перевищенням меж наданих їй повноважень, з порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6, 21 Закону України Про місцеві адміністрації, ст.ст. 25, 84, 118, 122 ЗК України, ст. 326 ЦК України та невідповідністю спірних договорів наведеним нормам законодавства.

В судовому засіданні 13.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 2480 га земель було передано в колективну власність трудового колективу позивача; відповідні землі було розподілено на частки (паї) між 598 працівниками позивача, з яким 556 особам земельні ділянки було виділено в натурі, а потім 549 особам земельні ділянки було передано у власність. Решту з виділених в натурі земельних ділянок, але які не було отримано громадянами у власність Зміївська РДА передала ФГ ЄВА-АГРО в оренду на підставі ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» як невитребувані.

Відповідачі також вважають, що позивачем не доведено право постійного користування спірною земельною ділянкою, оскільки не надано документу, на підставі якого позивачу було видано Акт на право постійного користування землею площею 4772,3 га І-ХР №001133; оскаржуваними рішенням та договором жодних прав чи законних інтересів позивача порушено не було, оскільки спірна земельна ділянка йому не належала, а належала громадянам, яким раніше відповідні землі було розподілено як паї; оскаржуваний договір відповідає вимогам чинного законодавства в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання 13.12.2017 р. не зявилась, однак в своїх поясненнях, наданих раніше, зазначила, що рішення про розпаювання земель та про їх приватизацію приймалось позивачем та Зміївською РДА на підставі вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV; спір у даній справі просила суд розглянути відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

01 квітня 1998 року позивачу було видано Акт І-ХР №001133 (т.с. 1 арк.с. 79-82) на право постійного користування землею площею 4772,3 га для ведення сільськогосподарського виробництва.

За інформацією Головного управління Держземагенства у Харківській області (листи від 14.07.2014 р. вих.№№ 19-20-14-8630/0/9-14; 19-20-14-8632/0/9-14; 19-20-14-8633/0/9-14; 19-20-14-8634/0/9-14; 19-20-14-8635/0/9-14 т.с. 1 арк.с. 84-88), частина вказаної земельної ділянки, а саме 19,595 га, розташована за межами населеного пункту с. Першотравнеке на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області.

15 січня 2002 року Загальними зборами членів трудового колективу позивача було прийнято рішення розподілити земельну ділянку площею 3544,0 га між 598 членами трудового колективу згідно затвердженого списку (Виписка з протоколу №4 від 15.01.2002 р. Загальних зборів членів трудового колективу позивача т.с. 1 арк.с. 89-97).

15 лютого 2002 року колектив позивача звернувся до нього із проханням передати землі площею 3480 га, що залучені під виробничу програму в колективну власність трудового колективу акціонерів у звязку з реформуванням підприємства (Лист голови правління №32 від 15.02.2002 р. т.с. 1 арк.с. 138).

06 березня 2002 року Бірківська сільська рада Зміївського району Харківської області надала згоду на передачу земель позивача в кількості 3480 га в колективну власність; затвердила список громадян, що мають право на отримання земельного паю в кількості 598 осіб (протокол 18 сесії 23 скликання від 06.03.2002 р. та рішення від 06.03.2002 р. т.с. 1 арк.с.с135-137).

В жовтні 2002 року Зміївська районна державна адміністрація своїм розпорядженням №280 затвердила розроблений проект приватизації земель, яким передбачена приватизація 598 особами земельних ділянок площею 3544 га (Розпорядження №280 т.с. 1 арк.с. 139); зобовязано акціонерів позивача замовити розроблення проектів створення нових землеволодінь і подати їх на розгляд адміністрації.

05 лютого 2003 року Зміївська районна державна адміністрація затвердила розроблений проект приватизації земель, яким передбачена приватизація 598 особами земельних ділянок площею 3544 га (Розпорядження №82 від 05.02.2003 р. т.с. 1 арк.с. 145).

06 грудня 2003 року на загальних зборах власників земельних часток (паїв) позивача було затверджено проект організації земельних часток (паїв); затверджено порядок розподілу земельних часток (паїв) та розподілено земельні частки (паї) між власниками шляхом проведення жеребкування (протокол №2 від 06.12.2003 р. власників земельних часток (паїв) позивача т.с. 1 арк.с. 98-99). В жеребкуванні прийняли участь всі 598 осіб.

В додатку до протоколу №2 від 06.12.2003 р. власників земельних часток (паїв) позивача ідентифіковано земельні частки (паї) та їх власників.

02 квітня 2004 року Зміївська районна державна адміністрація своїм розпорядженням №165 (т.с. 1 арк.с. 108-112) затвердила технічну документація по виділенню земельних часток (паїв) на землях позивача та оформленню права приватної власності на земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосодпраського виробництва, площею 3406,9 га; виділила в натурі (на місцевості) земельні ділянки 556 особам.

02 квітня 2004 року було підписано Акт про передачу та прийом земельних ділянок у приватну власність (т.с.1 арк.с. 113-122) із 549 особами.

Посилаючись на те, що решта розподілених земельних ділянок загальною площею 150,6280 га вважаються невитребуваними, Зміївська районна державна адміністрація розпорядженням №87 від 23.03.2017 р. передала їх в оренду ФГ «Єва-Агро» на строк до моменту отримання їх власниками свідоцтва про право власності на земельну ділянку; земельні частки (паї), що залишаються невитребуваними, передала терміном на 49 років, про між Зміївською районною державною адміністрацією та ФГ «Єва-Агро» було укладено відповідний договір оренди.

Позивач вважає вказані розпорядження №87 від 23.03.2017 р. та договір оренди недійсними, такими, що порушують права позивача на постійне користування земельними ділянками, переданими в оренду; відповідне розпорядження позивач вважає було прийнято за межами компетенції Зміївської районної державної адміністрації.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ), паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з п. 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Пунктом 4 Указу передбачено, що розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Наявні в матеріалах справи виписка з протоколу №4 від 15.01.2002 р. Загальних зборів членів трудового колективу позивача (т.с. 1 арк.с. 89-97); лист голови правління №32 від 15.02.2002 р. (т.с. 1 арк.с. 138); протокол 18 сесії 23 скликання від 06.03.2002 р. та рішення від 06.03.2002 р. (т.с. 1 арк.с.с135-137); розпорядження Зміївської районної державної адміністрації №280 (т.с. 1 арк.с. 139); Розпорядження Зміївської районної державної адміністрації №82 від 05.02.2003 р. (т.с. 1 арк.с. 145); протокол №2 від 06.12.2003 р. власників земельних часток (паїв) позивача (т.с. 1 арк.с. 98-99) свідчать про розпаювання земельної ділянки площею 3544 га, на яку позивачу раніше було видано Акт на право постійного користування землею І-ХР №001133.

Земельні ділянки було розподілено шляхом жеребкування між членами трудового колективу позивача, а саме між 598 особами.

Наведені обставини свідчать, що земельна ділянка площею 3544 га згідно Акту на право постійного користування землею І-ХР №001133 набула статусу розподіленої (між 598 особами).

На частину розподілених земельних ділянок було оформлено право власності (549 осіб), про що свідчить Акт про передачу та прийом земельних ділянок у приватну власність (т.с.1 арк.с. 113-122). З моменту оформлення права власності відповідні земельні ділянки набули статусу витребуваних.

Частина розподілених земельних ділянок, але право власності на які не було оформлено членами трудового колективу позивача, 150,6280 га, набули статусу не витребуваних.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Підпунктом г п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності встановлено, що у державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів.

Земельні ділянки площею 150,6280 га, передані в оренди згідно оспорюваних позивачем розпорядження та договору знаходяться за межами населеного пункту.

Враховуючи, що земельні ділянки загальною площею 150,6280 га є не витребуваними паями, що знаходяться за межами населеного пункту оскаржуване позивачем розпорядження Зміївської районної державної адміністрації про передачу земельних ділянко в оренду - прийнято в межах її компетенції та відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача, як на підставу для задоволення позовних вимог на те, що земельні ділянки загальною площею 150,6280 га знаходяться у нього на праві постійного користування згідно Акту на право постійного користування землею І-ХР №001133 - є необґрунтованими.

Адже, відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 ЗК України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Отже, право постійного користування є специфічним речовим правом, яке характеризується спеціальним суб'єктом (визначені законом - ст. 92 ЗК України) та спеціальною метою їх діяльності (виконання статуних завдань).

Позивач, як публічне акціонерне товариство, не входить до вичерпного переліку субєктів, які мають право на постійне користування земельними ділянками, визначеного ст. 92 ЗК України, а отже відповідне речове право не може належати позивачу.

Окрім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, право постійного користування виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України, право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", результатом державної реєстрації права постійного користування є - рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав.

Докази державної реєстрації прав позивача на земельні ділянки загальною площею 150,6280 га, які передані в оренду на підставі оспорюваних позивачем розпорядження та договору в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд констатує недоведеність позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 150,6280 га.

Посилання позивача на відсутність Державного акту на право колективної власності на землю при здійсненні процедури розпаювання земельних ділянок, а від так й залишення не витребуваних паїв площею 150,6280 га у власності держави не спростовують факту проведення процедури розпаювання земельних ділянок.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд враховує, що у земельних правовідносинах, громадянам, як правило, обєктивно бракує правових та практичних знань у сфері земельних відносин. У звязку з чим, фізична особа є більш слабким субєктом земельних правовідносин, тому ініціюючи процедуру отримання у власність часток земельної ділянки позивача, працівники позивача цілком обєктивно покладалися на легітимність добросовісних дій державного органу, який своїми рішенням фактично схвалив відповідні наміри працівників позивача, не тільки надав згоду на виділення їм земельних часток, але й фактично передав їм у власність відповідні земельні ділянки.

Розпорядження Зміївської районної державної адміністрації №280 (т.с. 1 арк.с. 139); розпорядження Зміївської районної державної адміністрації №82 від 05.02.2003 р. (т.с. 1 арк.с. 145); рішення Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 06.03.2002 р. (т.с. 1 арк.с.с135-137); розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації №165 від 02.04.2004 р.; Акт про передачу та прийом земельних ділянок у приватну власність (т.с.1 арк.с. 113-122) свідчать про схвалення органом державної влади та позивачем процедури розпаювання земельних ділянок.

Тому, з огляду на принцип належного урядування, суд вважає неможливим втручання з боку державних органів в права на земельні ділянки, які були фактично розподілені між членами трудового колективу позивача, в тому числі й не витребувані. Адже право на оформлення права власності на розподілені, але не витребувані земельні ділянки чинним законодавством не обмежене строком та може бути реалізоване особою впродовж всього періоду його існування.

Таким чином, помилки державного органу при здійснення процедури розпаювання не можуть бути підставою для позбавлення громадян прав, які вони отримали внаслідок фактично проведеної процедури розпаювання земельних ділянок.

Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.06.2017 укладеного між Зміївською РДА () та ФГ ЄВА-АГРО (), обєктом оренди за яким є земельні ділянки загальною площею 150,6280 га, розташовані за межами населених пунктів на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області згідно переліку, визначеного в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що оскаржуваний договір укладено відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Недійсність договору оренди з інших підстав позивачем не обґрунтовано та не доведено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, та враховуючи відмову задоволенні позовних вимоги витрати по сплаті судового збору покладає на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», 92, 125, 126 ЗК України, 203, 215 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6