Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" грудня 2017 р. Справа № 906/1018/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 01.06.2017р,

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю №577 від 05.07.2017р. (була присутні в судовому засіданні 07.12.2017р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" (м.Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (м.Радомишль, Житомирська область)

про стягнення 3022049,40 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.12.2017р),

з оголошеною в судовому засіданні перервою з 07.12.2017р. до 14.12.2017р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" про стягнення 3053818,23грн, із яких: 3012590,64грн основної заборгованості, 22629,59грн пені та 18598,00грн 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 21.11.2017р позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 07.12.2017р.

Заявою від 07.12.2017р про зменшення розміру позовних вимог представник позивача просить стягнути з відповідача 3022049,40грн, з яких: 2958474,88грн основного боргу, 34995,52грн пені та 28579,00грн 3% річних (а.с.82-85).

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи передбачене ст.22 ГПК України право позивача на зменшення розміру позовних вимог, подана представником позивача заява, не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів та приймається судом. Розгляд справи здійснюється в межах зменшених позовних вимог, викладених в заяві від 23.11.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви від 07.12.2017р про зменшення розміру позовних вимог. Крім того, вказав, що відповідачем після порушення провадження у справі було сплачено 500000,00грн в погашення основного боргу.

Представник відповідача в судовому засідання 07.12.2017р позовні вимоги визнала. Зазначила, що відповідачем 07.12.2017р була здійснена проплата на суму 500000грн і відповідач має намір врегулювати спір шляхом укладання мирової угоди.

07.12.2017р з метою надання сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом в судовому засіданні було оголошено перерву до 14.12.2017р.

Відповідач після перерви повноважного представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся під особистий підпис в попередньому судовому засіданні.

Враховуючи те, що неявка в засідання суду представника відповідача не перешкоджають розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно із ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" (позивач/постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (відповідач/ покупець) було укладено договір поставки №24/04-17 (а.с.16-27), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця плівку поліетиленову згідно ГОСТ25951-83, у подальшому "товар", відповідно до накладних, виписаних на підставі замовлень покупця, а покупець зобовязується своєчасно приймати належний та якісний товар та сплачувати його вартість постачальнику на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що товар передаватиметься покупцю частинами партіями. Поставка кожної партії товару фіксується в видаткових та товарно-транспортних (за наявності) накладних, складених на підставі замовлень покупця, та за цінами, викладеними в цьому договорі, або, якщо в цьому договорі ціни не зазначені то у відповідних специфікаціях (додатках) до договору.

Документи на товар, які постачальник зобовязується передавати покупцю на кожну партію товару: рахунок-фактура; видаткова накладна; податкова накладна (у електронній формі); документи з якості товару, згідно п.4.2 даного договору (п.1.3 договору).

Згідно п.2.1 договору, поставки товару проводитимуться за договірною ціною, яка вказується в цьому договорі, або, якщо в цьому договорі ціни не визначені у відповідних специфікаціях (додатках) до договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до Додатку №1 до договору від 24.04.2017р сторонами було погоджено, що структура ціни товару складається з певних компонентів та становить з доставкою в м.Радомишль 44,90грн без ПДВ за 1 кг.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, зокрема, що оплата за поставлений товар здійснюватиметься покупцем у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника наступним чином: 100% (сто) відсотків вартості партії товару на умовах відтермінування, але не більше, ніж 60 (шістдесяти) календарних днів з дати доставки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки №24/04-17, позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 3928474,88грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №329 від 28.04.2017р. на суму 260946,23грн, строк оплати за якою настав 27.06.2017р;

- №346 від 05.05.2017р. на суму 289699,20грн, строк оплати за якою настав 04.07.2017р;

- №368 від 12.05.2017р. на суму 241416,00грн, строк оплати за якою настав 11.07.2017р;

- №395 від 19.05.2017р. на суму 285807,80грн, строк оплати за якою настав 18.07.2017р;

- №423 від 26.05.2017р. на суму 292665,17грн, строк оплати за якою настав 25.07.2017р;

- №452 від 01.06.2017р. на суму 292291,55грн, строк оплати за якою настав 31.07.2017р;

- №480 від 09.06.2017р. на суму 255843,48грн, строк оплати за якою настав 08.08.2017р;

- №511 від 16.06.2017р. на суму 335890,13грн, строк оплати за якою настав 15.08.2017р;

- №534 від 22.06.2017р. на суму 258780,71грн, строк оплати за якою настав 21.08.2017р;

- №549 від 26.06.2017р. на суму 389559,20грн, строк оплати за якою настав 25.08.2017р;

- №604 від 11.07.2017р. на суму 241760,88грн, строк оплати за якою настав 09.09.2017 р.

- №670 від 29.07.2017р. на суму 145309,44грн, строк оплати за якою настав 27.09.2017р;

- №690 від 04.08.2017р. на суму 151068,94грн, строк оплати за якою настав 03.10.2017р;

- №705 від 09.08.2017р. на суму 147505,18грн, строк оплати за якою настав 08.10.2017р;

- №736 від 16.08.2017р. на суму 194046,73грн, строк оплати за якою настав 15.10.2017р;

- №790 від 29.08.2017р. на суму 145884,24грн, строк оплати за якою настав 28.10.2017р (а.с.30-44, 87).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Таким чином, за отриманий товар відповідач зобов'язаний був провести оплату в сумі 3928474,88грн. у вищезазначені строки.

Відповідачем частково проведено погашення заборгованості 31.07.2017р на суму 07.07.2017р на суму 80000,00грн, 100000,00грн, 02.08.2017р на суму 90000,00грн, 03.08.2017р на суму 50000,00грн, 08.08.2017р на суму 100000,00грн, 11.08.2017р на суму 50000,00грн, 14.08.2017р на суму 100000,00грн, 22.08.2017р на суму 100000,00грн, 12.10.2017р на суму 100000,00грн, 07.11.2017р на суму 100000,00грн, 16.11.2017р на суму 100000,00грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с.92-102). Загальна сума проведених проплат становить 970000,00грн.

Неоплаченою відповідачем станом на час звернення позивача з даним позовом залишилась заборгованість в сумі 2958474,88грн., що також вбачається з акту звіряння взаємних розрахунків станом на 30.11.2017р (а.с.104).

В судовому засіданні представник позивача посилаючись на часткове погашення відповідачем заборгованості в сумі 500000,00грн, просив припинити провадження у справі в цій частині за відсутністю предмета спору.

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості на суму 500000,00грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою за 07.12.2017р. (а.с.110-111).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 500000,00грн підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов'язання щодо повного проведення розрахунків за отриманий товар у встановлені строки у не виконав, у зв'язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 2458474,88грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

На час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості перед позивачем за отриманий товар на суму 2458474,88грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2458474,88грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в заяві про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача 34995,52грн пені та 28579,00грн 3% річних.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та 3% річних, господарський суд враховує наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що за прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01% від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення.

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань, відповідачу нарахована пеня в сумі 34995,52грн (розрахунок а.с. 86).

Перевіривши проведені позивачем нарахування пені, судом встановлено, що позивач частково невірно провів нарахування пені в сумі 4021,55грн. за видатковою накладною №511 від 16.06.2017р за період з 16.08.2017р по 06.12.2017р (113 днів) суму заборгованості в розмірі 335890,13грн.

Оскільки позивач невірно здійснив нарахування пені за вищевказаною накладною суд самостійно здійснює розрахунок:

- за період з 16.08.2017р по 06.12.2017р: (335890,13грн (сума боргу) х 0,01% х 113 (кількість днів прострочення) сума пені становить 3795,56грн.

Таким чином, сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за видатковою накладною №511 від 16.06.2017р складатиме 3795,56грн. (4021,55 - 3795,56 = 225,99). Нарахування пені за несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків за поставку товару за іншими накладними проведено вірно.

Отже, правомірним та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення пені в сумі 34769,53грн.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч.2 вказаної статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі ст.625 ЦК України, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 28579,00грн 3% річних.

Перевіривши правильність проведених позивачем нарахувань 3% річних (а.с.86), господарський суд встановив, що розрахунок 3% річних проведено вірно. З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 28579,00грн.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проте доказів їх погашення в повному обсязі, станом на час розгляду справи, суду не подала.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню частково. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума 2458474,88грн основного боргу, 34769,53грн пені та 28579,00грн 3% річних. У задоволенні позову в частині стягнення 225,99грн пені суд відмовляє.

Судом також встановлено, що позивачем в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог від 07.12.2017р було заявлено позовну вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, однак в ході розгляду справи позивачем не було подано жодних доказів про понесення вказаних витрат.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог, у відповідності до ст. 49 ГПК України.

На підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 625, 629, ЦК України, ст.ст.173, 175, 193, 230, 231 ГК України та керуючись ст.ст.32, 33, 34, 49, пп.1-1 ч.1 ст.80, ст. ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська область, м.Радомишль, вул.Микгород, буд.71, ідентифікаційний код 05418365) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" (03150, м.Київ, вул.Предславинська, буд.25, к.5 ідентифікаційний код 30371359)

- 2458474,88грн основного боргу,

- 34769,53грн пені,

- 28579,00грн 3% річних,

- 45327,35грн витрат по сплаті судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 500000,00грн основного боргу.

4. Відмовити в частині стягнення 225,99грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.12.17

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - у справу, 2,3 - сторонам (рек. з пов.).