ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2017 Справа № 904/8758/17

За позовом Першотравенського міського житлово-комунального підприємства, м. Першотравенськ Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Матвєйченко Василя Івановича, м. Першотравенськ Дніпропетровської області

про стягнення 29 562 грн. 74 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Бакуліна Т.О., дов. №б/н від 01.02.2017 року;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Матвєйченко Василя Івановича заборгованість в розмірі 29 562 грн. 74 коп., з яких: 13 859 грн. 89 коп. - сума основного боргу, 13 790 грн. 85 коп. - інфляційні втрати, 1 912грн. 00 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.01.2010 № 281/м.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку повноважного представника у призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу господарського суду повернулися конверти з ухвалами, що направлялися на адресу відповідача, з відміткою відділення поштового зв'язку: «Повернуто за закінченням встановленого строку зберігання».

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою відповідача, яка значаться у витязі з ЄДРЮОФОПГФ від 03.10.2017 № , наданому за електронним запитом суду.

Відповідно до п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За вказаних вище підстав, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи належним чином.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

14.11.2017 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача від 13.11.2017 № 2337, в яких останній зазначив, що надати на вимог суду докази вручення відповідачу рахунків на оплату наданих послуг не має можливості, оскільки рахунки направлялись відповідачу звичайним листом без повідомлення про вручення, до того ж позивач у позові не робить посилання на рахунки, як на підставу виникнення зобов'язань. Виходячи з умов п. 10 спірного договору позивач вважає, що обов'язок сплатити надані послуги у відповідача виникає не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Зауважив, що факт надання послуг відповідачу є безспірним, оскільки Першотравенське МЖКП є єдиним виконавцем послуги з вивезення побутових відходів у м. Першотравенську. Крім того, на момент розірвання спірного договору відповідачем борг визнано у повному обсязі.

В судовому засіданні 05.12.2017 позивач надав для долучення до матеріалів справи уточнений розрахунок суми позовних вимог, відповідно до якого уточнив періоди нарахування 3% річних та інфляційних, у зв'язку із чим сума 3% річних складає 1 879 грн. 00 коп., інфляційних - 14 089 грн. 27 коп.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2010 між Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Матвєйченко Василем Івановичем (споживач) було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 281/м (далі - договір).

Виконавець зобов'язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (далі - послуги) (п. 1. договору).

Виконавець надає споживачеві послуги з вивезення твердих, великогабаритних та ремонтних відходів (п. 2. договору).

Послуги з вивезення твердих відходів надаються за контейнерною схемою (п. 3. договору).

Для вивезення твердих відходів за контейнерною схемою використовуються технічно справні контейнери місткістю 0,75 куб. метрів, що належать виконавцеві. Виконавець вивозить тверді відходи за контейнерною схемою з 5-00 годин до 16-00 години (п. 4. договору).

Завантаження відходів здійснюється виконавцем (п. 5. договору).

Обсяг надання послуг розраховується виконавцем на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування (п. 7. договору).

Розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з додатком 3 до «Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» (п. 8. договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 9. договору).

Вивезення побутових відходів проводиться в об'ємі 8,91 м3 на місяць. Ціна 1 м3 складає 23,758 грн. (без ПДВ) (п. 9.1. договору).

Вартість послуг за вивезення сміття на місяць складає 211,68 грн., ПДВ 42,34 грн. (п. 9.2. договору).

Загальна щомісячна сума складає 254,02 грн. (п. 9.3. договору).

Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа (включно) місяця, що настає за розрахунковим , або протягом 5 календарних днів з дня отримання розрахунку (п. 10. договору).

Послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі (п. 11. договору).

Плата вноситься на розрахунковий рахунок: р/р 2965 в КБ «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, МФО 305299, ЗКПО 32598423 (п. 12. договору).

Споживач несе відповідальність згідно із законом і цим договором (п. 18. договору).

У разі невиконання п. 10 цього договору, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент прострочення за кожній день прострочки (п. 18.1. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014р. (п. 22. договору).

Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд (п. 24. договору).

01.05.2010 сторони підписали додаткову угоду до договору (а.с. 11), в якій дійшли згоди викласти пункти п. 9.1, п.9.2., п.9.3. розділу 9 в наступній редакції:

« 9.1. Вивезення побутових відходів проводиться в об'ємі 6,40 куб.м. на місяць. Ціна 1 куб.м. складає 23,76 грн. (без ПДВ).

9.2. Вартість послуг за вивезення сміття на місяць складає 152,06 грн. ПДВ 30,41 грн.

9.3. Загальна щомісячна сума складає 182,47 грн.».

30.04.2016р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 10), про наступне: Договір № 281/м від 01.01.2010 року вважати розірваним з 30.04.2016 року. В частині фінансових зобов'язань договір діє до повного та належного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору. Загальна заборгованість споживача за договором на момент його розірвання становить 13 677,42 грн.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору, за період з лютого 2010 по травень 2016 надав відповідачу послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 14 407 грн. 26 коп., та на виконання умов договору відповідачу були виставлені рахунки-фактури на оплату наданих послуг (копії рахунків містяться в матеріалах справи а.с. 47-123).

Господарський суд вважає за доцільне зазначити, що в позовній заяві позивач зазначає, що відповідачу надавались послуги з вивезення побутових відходів за період з січня 2010 року по травень 2016 року, однак відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, позивач нараховує заборгованість, яка виникла внаслідок несплати відповідачем за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з лютого 2010 року по травень 2016 року, рахунки-фактури позивач надав також за період з лютого 2010 року по травень 2016 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем при написанні тексту позовної заяви було допущено технічну помилку та вказано неправильний період надання послуг.

Відповідно до п. 10. договору платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа (включно) місяця, що настає за розрахунковим, або протягом 5 календарних днів з дня отримання розрахунку.

Позивач стверджує, що в порушення умов договору, за надані послуги з вивезення побутових відходів в період з лютого 2010 року по травень 2016 року розрахувався частково, сплативши позивачу грошові кошти у розмірі 547 грн. 38 коп., на підтвердження чого надав прибуткові касові ордери (а.с. 124-126), у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13 859 грн. 88 коп.

Господарський суд зазначає, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку позивача вбачається, що позивач нараховує заборгованість за надані послуги за травень 2016 року, в той час коли додатковою угодою № 1 від 30.04.2016 (а.с. 10) сторони погодили договір № 281/м від 01.01.2010 вважати розірваним з 30.04.2016.

Тобто, нарахування заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів за травень 2016 року здійснювалось поза межами дії спірного договору.

Крім того, господарський суд констатує, що підписаного сторонами акту приймання наданих послуг з вивезення побутових відходів за травень 2016 року сторонами до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів за травень 2016 року у розмірі 182 грн. 46 коп. безпідставними недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, заборгованість, яка виникла внаслідок несплати відповідачем за надані послуги з вивезення побутових відходів за спірним договором за період з лютого 2010 року по квітень 2016 року становить 13 677 грн. 42 коп. (13 859 грн. 88 коп. - 182 грн. 46 коп.)

Також, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що підписаною сторонами додатковою угодою № 1 від 30.04.2016 (а.с. 10) сторони визначили, що загальна заборгованість споживача за договором на момент його розірвання становить 13 677 грн. 42 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 1 912 грн. 00 коп. 3% річних за період з 25.02.2010р. по 25.09.2017р. та 13 790 грн. 85 коп. інфляційних втрат за період з 25.02.2010р. по 25.09.2017р.

Як вказано вище, відповідно до п. 10 договору, платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа (включно) місяця, що настає за розрахунковим , або протягом 5 календарних днів з дня отримання розрахунку

З аналізу вказаного вище пункту договору вбачається, що він містить 2 механізми визначення строку оплати, а саме:

1) - не пізніше 20 числа (включно) місяця, що настає за розрахунковим;

2) - протягом 5 календарних днів з дня отримання рахунку.

З наявного в матеріалах справи розрахунку позивача вбачається, що початкові дати періодів нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат починаються після 21 числа місяця, що настає за розрахунковим. Вказане свідчить про те, що позивач визначаючи вказані початкові дати періодів нарахування використовував другий механізм визначення строку оплати (протягом 5 календарних днів з дня отримання рахунку).

Господарський суд зазначає, що докази отримання відповідачем спірних рахунків (із зазначенням дати отримання) в матеріалах справи відсутні, що унеможливлює перевірку судом правильності застосування зазначених позивачем у розрахунку періодів нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Під час судового засідання 05.12.2017р. позивач подав до суду розрахунки:

- 3 % річних розрахований за кожний місяць теплопостачання окремо за загальний період нарахування з 21.03.2011р. по 25.09.2017р. у загальному розмірі 1 879 грн. 00 коп.;

- інфляційних втрат розрахований за кожний місяць теплопостачання окремо за загальний період нарахування з 21.03.2011р. по 25.09.2017р. у загальному розмірі 14 089 грн. 27 коп. Вказане свідчить про те, що позивач визначаючи початкові дати періодів нарахування 3% річних та інфляційних втрат використовує вже перший механізм визначення строку оплати (не пізніше 20 числа (включно) місяця, що настає за розрахунковим).

Також з наданих позивачем розрахунків вбачається, що розрахований позивачем розмір 3 % річних є меншими ніж заявлено позивачем до стягнення в прохальній частині позовної заяви, а розмір інфляційних втрат є більшим, однак позивачем, у встановленому законом порядку, заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог подано не було.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд розглядає справу в межах позовних вимог заявлених позивачем у позовній заяві з урахуванням періодів зазначених в розрахунках поданих позивачем під час судового засідання 05.12.2017.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок виконаний арифметично невірно.

Згідно розрахунку господарського суду до стягнення з відповідача підлягає 3% річних в сумі 1 863 грн. 73 коп. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Розрахунок інфляційних втрат позивачем також виконано не правильно, а саме позивачем при розрахунку не враховано приписи абз. 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013, відповідно до яких розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом здійснено перерахунок, відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить 13 271 грн. 02 коп. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобов'язання перед позивачем з оплати наданих позивачем послуг, чим порушив умови укладеної із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 13 677 грн. 42 коп. основного боргу, 1 863 грн. 73 коп. 3% річних, 13 271 грн. 02 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Матвєйченко Василя Івановича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства (52800, Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. Молодіжна, 12, ) 13 677 грн. 42 коп. (тринадцять тисяч шістсот сімдесят сім грн.. 42 коп.) основного боргу, 1 863 грн. 73 коп. (одну тисячу вісімсот шістдесят три грн.. 73 коп.) 3% річних, 13 271 грн. 02 коп. (тринадцять тисяч двісті сімдесят одну грн.. 02 коп.) інфляційних втрат, 1 559 грн. 38 коп. (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дев'ять грн.. 38 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 11.12.2017