КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа№ 910/14034/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк сіті»

на рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2017

у справі № 910/14034/17 (суддя: Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк сіті»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Національний банк України

2) Міністерство фінансів України

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: представник Горобець Д.Г. (довіреність №88 від 31.08.2017);

від відповідача: представник Чорна Т.О. (довіреність №8222-К-Н-О від 23.08.2017),

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк сіті» (надалі - ТОВ «Лайк сіті») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») про зобов'язання відповідача передати позивачеві оригінали документів, які засвідчують обов'язок боржника, кредитний договір № 4И13703Д від 04.11.2013, договори забезпечення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/14034/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Лайк сіті» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 29.11.2017.

У судове засідання треті особи явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 88, 90).

Судова колегія, враховуючи відсутність клопотань третіх осіб про відкладення розгляду справи, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та у відсутність уповноважених представників вказаних осіб.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

29.11.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2016 між ТОВ «Лайк сіті» (у тексті договору - поручитель) та ПАТ КБ «Приватбанк» (у тексті договору - кредитор) було укладено договір поруки № 4И13700Д/П (далі - договір поруки), відповідно до п. 1 якого його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп» (код за ) (у тексті договору - боржник) своїх зобов'язань, зокрема, за кредитним договором від 04.11.2013 № 4И13703Д (далі - кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Цей договір набуває чинності з дати укладання, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання. Порука припиняється після закінчення строку у три роки від дати укладання цього договору (п. 11 договору поруки).

Пунктом 17 договору поруки визначено, що останній укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого Центру Сертифікації Ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.02.2016, укладеної сторонами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що ТОВ «Лайк сіті» як поручитель виконало обов'язок ТОВ «Інвестгруп» як боржника перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, а саме, погасило борг в сумі 90 079 068,67 грн, а тому відповідач у відповідності до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен вручити йому оригінали документів, які підтверджують права позивача як нового кредитора.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач стверджував, що ані законодавством України, ані договором поруки не передбачено, що кредитор за вказаних обставин повинен передати оригінал кредитного договору. При цьому, відповідач зазначав, що позивач не звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» чи боржника з відповідним проханням/вимогою/листом, а тому, на його думку, позовні вимоги заявлені передчасно.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом проти задоволення позовних вимог заперечувала також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України, наголошуючи на тому, що вимога позивача про передачу оригіналів кредитних договорів та відповідних документів, які підтверджують зобов'язання ТОВ «Інвестгруп», не відповідає дійсним домовленостям сторін, які відображені в договорі поруки. Крім того, позивачем не підтверджено, що сума заборгованості, яка була сплачена ним на підставі договору поруки відповідає повній сумі заборгованості боржника за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що ані умовами договору поруки, ані чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника. При цьому, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів звернення до відповідача з вимогою надати вказані документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Лайк сіті» не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначив, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поруки, за яким, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами договору поруки (пункт 8) сторони погодили, що до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, згідно платіжного доручення № 1369 від 20.10.2016 позивачем було перераховано відповідачеві через Інтернет-банк Приват 24 грошові кошти в сумі 90 079 068,67 грн з призначенням платежу: «виконання зобов'язань за кредитним договором № 4И13703Д від 04.11.2013 згідно договору поруки № 4И13700Д/П від 20.10.2016» (а.с. 9).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 1212 ЦК України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Разом з тим, відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 90 079 068,67 грн та не надано доказів їх повернення як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки № 4И13700Д/П від 20.10.2016, а тому доводи відповідача про недоведеність позивачем укладення між сторонами вказаного договору поруки колегією суддів відхиляються.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» роз'яснено, що водночас господарським судам слід виходити з того, що з урахуванням частини другої статті 556 та пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов'язанні. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

З огляду на те, що відповідач стверджує про часткове погашення позивачем зобов'язань боржника за кредитним договором, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами протилежного, колегія суддів позбавлена можливості дійти висновку про наявність підстав для припинення у повному обсязі зобов'язання, забезпеченого згідно договору поруки.

Водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, ані умовами укладеного між сторонами договору поруки, ані положеннями чинного законодавства України, у тому числі нормами ч.1 ст. 556 ЦК України, на яку посилається позивач, не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

Так, пунктом 10 договору поруки визначено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Разом з тим, позивачем не наведено жодних актів законодавства, з яких би безпосередньо виникав обов'язок відповідача виконати дії, про зобов'язання вчинення яких просить позивач, а також не доведено існування будь-яких інших підстав виникнення у відповідача обов'язку передати позивачу оригінали відповідних документів.

При цьому, з огляду на ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 ЦК України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним, а тому законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Керуючись вищенаведеними нормами законодавства та враховуючи, що позивачем не доведено існування у відповідача обов'язку передати оригінали кредитного договору № 4И13703Д від 04.11.2013, договорів забезпечення та всіх інших документів, які засвідчують обов'язок боржника виконати свої зобов'язання перед поручителем, а також не доведено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ «Лайк сіті» є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/14034/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Лайк сіті» - без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк сіті» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/14034/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/14034/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14034/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська