РІШЕННЯ

05 грудня 2017 року Справа № 913/796/17

Провадження №34/913/796/17

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретареві судового засідання Богуславській Є.В.

розглянувши матеріали справи

Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ Донецької області

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 3 108 305 грн. 23 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю №17/01 від 10.01.2017;

від відповідача - представник не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Енергомашспецсталь звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення заборгованості за Договором поставки №58/2016-У02-АМК-387-2016пст від 06.04.2016 в розмірі 3 108 305 грн. 23 коп., з яких 2 434 080 грн. 00 коп. сума основної заборгованості, пеня в розмірі 366 479 грн. 05 коп., сума інфляційних втрат в розмірі 236 195 грн. 09 коп. та 3% річних в розмірі 71 551 грн. 09 коп.

У відповідності до вимог ст. 21 Господарського процесуального кодексу України 09.10.2017 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 09.10.2017 порушено провадження у справі, прийнято заяву до розгляду та призначено її розгляд на 31.10.2017 о 14 год. 30 хв.

31.10.2017 від відповідача надійшло клопотання №026-796/исп17 від 30.10.2017 про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою від 31.10.2017 розгляд справи було відкладено на 14.11.2017 о 12 год. 15 хв.

Під час судового засідання представник позивача подав заперечення на клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду №17/1201 від 13.11.2017.

Ухвалою від 14.11.2017 господарський суд відклав розгляд справи на 28.11.2017 о 12 год. 15 хв.

23.11.2017 від позивача на адресу суду надійшло пояснення №17/1247 від 22.11.2017, за якими надав розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат.

01.12.2017 від відповідача на адресу суду надійшов лист №026-75/3 від 28.11.2017 з доданням копій платіжних доручень №1788 від 14.04.2016 на суму 1 267 200,00 грн., №9377 від 26.09.2016 на суму 200 000, 00 грн. та №9494 від 30.09.2016 на суму 567 970, 00 грн.

Суд вказані документи долучив до справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача надав усні пояснення щодо суті заявлених позовних вимог.

Представник позивача повністю заперечив проти задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

У судовому засіданні 05.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши обставини справи, надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Енеромашспецсталь» (далі постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат» (далі покупець) укладений Договір поставки №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник приймає на себе зобовязання поставити обладнання (далі товар), передати його у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Ціна, кількість, асортимент, якісні характеристики та строки постави товари оговорюються сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невідємними додатками до цього Договору (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору поставка товару здійснюється партіями. Під партіями слід розуміти частину товару відповідно до Специфікації, поставка якого може здійснюватись за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 4.3. Договору загальна сума Договору є змінюваною, складається з усіх специфікацій, які оформлені відповідно до цього договору та не може перевищувати 30 000 000 гр. 00 коп.

Оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказано в Договорі.

Відповідно до п. 3.7. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 14.06.2016 при відвантаженні товару за умовами FCA датою переходу права власності від постачальника до покупця вважається при відвантаженні залізничним транспортом дата в календарному штемпелі станції відправлення залізничної накладної.

Відповідно до п. 10.5 Договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.12.2016 Договір №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 діє до 01.07.2017.

06.04.2016 між сторонами була укладена Специфікація №2 до Договору №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст.

Відповідно до п. 2 Специфікації №2, в редакції Додаткової угоди №1 від 19.05.2016 сума останньої складає 15 961 320 грн. 00 коп.

Розрахунок за вказану партію товару здійснюється шляхом перерахування першої частини передоплати в розмірі 20% від вартості партії за цією специфікацією на розрахунковий рахунок постачальника. Інші 80% від вартості продукції друга частина передоплати сплачується протягом 10 банківських днів після отримання покупцем повідомлення про готовність продукції до відвантаження. Повідомлення про готовність партії до відвантаження повинно бути направлено постачальником не пізніше 30 календарних днів від дня отримання першої частини переоплати в розмірі 20% від вартості партії продукції (п. 3 Специфікації №2).

Відповідно до п. 5 Специфікації №2 строк поставки відповідно до узгодженого між сторонами графіку поставки товару. Поставка узгодженої партії продукції здійснюється протягом 10 робочих днів після повного розрахунку за продукцію. Дострокова поставка допускається.

ПАТ «АМК» було сплачено передоплату ПАТ «Енергомашспецсталь» за Договором поставки №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016, що підтверджено:

- платіжним дорученням №1788 від 14.04.2016 на загальну суму 1 267 200 грн. 00 коп.

- платіжним дорученням №9377 від 26.09.2016 на суму 200 000 грн. 00 коп.;

- платіжним дорученням №9494 від 30.09.2016 на суму 567 970 грн. 00 коп.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ПАТ «Енергомашспецсталь» 18.10.2016 електронною поштою відправив повідомлення №58/255 про готовність відвантаження продукції за Специфікацією №2 від 06.04.2016 до Договору.

Не дочекавшись відповіді, на виконання п. 5 Специфікації №2 до Договору поставки №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 ПАТ «Енергомаспецсталь» поставив відповідачу продукцію на загальну суму 3 310 080 грн. 00 коп., що підтверджено залізничними накладними №52282704 від 09.11.2017, №53100749 від 13.12.2016 та №53800264 від 16.01.2017 та виставленими рахунками-фактури:

- №1-222 від 09.11.2016 на суму 963 570 грн. 00 коп.;

- №1-137 від 13.12.2016 на суму 963 570 грн. 00 коп.;

- №1-3 від 16.01.2017 на суму 1 382 940 грн. 00 коп.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень відповідача, наданих за листом №206-75/3 від 28.11.2017, попередня оплата в розмірі 876 000 грн. 00 коп., перерахована відповідачем за вищевказаними платіжними дорученнями, була зарахована позивачем за виставленими рахунками-фактури наступним чином:

- грошові кошти за платіжним дорученням №1788 від 14.04.2016 на загальну суму 1 267 200 грн. 00 коп. було зараховано на оплату рахунку фактури №1-222 від 09.11.2016. в розмірі 108 030 грн. 00 коп. (решта коштів за вказаним платіжним дорученням були зараховані на оплату рахунку №1-111 від 11.11.2016 в сумі 963 570 грн. 00 коп., та на оплату рахунку №1-68 від 23.06.2016 в сумі 195 600 грн. 00 коп., за якими, як зазначає відповідач, на даний час заборгованість відсутня).

- грошові кошти за платіжним дорученням №9377 від 26.09.2016 на суму 200 000 грн. 00 коп. були зараховані на оплату рахунку-фактури №1-222 від 09.11.2016 в сумі 84 684 грн. 00 коп. та на оплату рахунку-фактури №1-137 від 13.12.2016 в сумі 115 316 грн. 00 коп.

- грошові кошти за платіжним дорученням №9494 від 30.09.2016 на суму 567 970 грн. 00 коп. було зараховано на оплату рахунку фактури №1-137 від 13.12.2016 в сумі 77 398 грн. 00 коп. та на оплату рахунку фактури №1-3 від 16.01.2017 в сумі 276 588 грн. 00 коп.

Як вказує позивач, 31.07.2017 решту грошових коштів в розмірі 213 984 грн. 00 коп., яка сплачена за платіжним дорученням №9494 від 30.09.2016 за згодою сторін було віднесено на оплату рахунку-фактури №1-137 від 13.12.2016.

Таким чином, сума заборгованості відповідача товар за Договором №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 складає 2 434 080 грн. 00 коп., з яких:

- заборгованість по рахунку-фактурі №1-122 від 09.11.2016 770 856 грн. 00 коп.;

- заборгованість по рахунку-фактурі №1-137 від 13.12.2016 556 872 грн. 00 коп.;

- заборгованість по рахунку-фактурі №1-3 від 16.01.2017 1 106 352 грн. 00 коп.

16.08.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою №17/856-1475 про сплату заборгованості за поставлений товар за Договором №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 в розмірі 2 434 080 грн. 00 коп., яка отримана відповідачем 22.08.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

На даний час в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості за Договором.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду до відповідача.

У відзиві №026-796-1 исх/17 від 30.10.2017 на позовну заяву відповідач суму основної заборгованості перед позивачем визнав в повному обсязі.

Однак зазначає, що відповідно до умов п. 3 Специфікації №2 моментом виникнення зобовязання відповідача на перерахування другої частини попередньої оплати нерозривно повязано з отриманням відповідачем повідомлення про готовність товару до відвантаження. Оскільки позивачем не надано доказів відправлення електронного повідомлення №58/255 про готовність відвантаження продукції, то єдиним належним доказом початку виникнення зобовязання відповідача по сплаті грошових коштів в розмірі 2 434 080 грн. 00 коп. за виготовлену продукцію є надана позивачем вимога про сплату заборгованості №17-856-1475 від 16.08.2017, яка отримана відповідачем 22.08.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст.526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу та інших актів законодавства.

Договір №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016, що укладений сторонами у даній справі, є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується (частини 1, 2 статті 673 ЦК України).

Пунктом 1 ст.692 Цивільного кодексу України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем, на виконання умов Специфікації №2 від 06.04.2016 до Договору №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 було поставлено товар на загальну суму 3 310 080 грн. 00 коп., що підтверджено матеріалами справи (а.с. 22-27).

Відповідач свої зобовязання з попередньої оплати за поставлену продукцію виконав частково на суму 876 000 грн. 00 коп. (а.с. 150-152).

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за Договором поставки №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в сумі 2 434 080 грн. 00 коп.

Як вбачається з п. 3 Специфікації №2 від 06.04.2016 розрахунок за вказану партію товару здійснюється шляхом перерахування першої частини передоплати в розмірі 20% від вартості партії за цією специфікацією на розрахунковий рахунок постачальника. Інші 80% від вартості продукції друга частина передоплати сплачується протягом 10 банківських днів після отримання покупцем повідомлення про готовність продукції до відвантаження.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази відправлення відповідачу електронного листа №58/255 від 18.10.2016 та отримання останнього відповідачем.

Згідно з п. 5 Специфікації №2 поставка узгодженої продукції здійснюється протягом 10 робочих днів після повного розрахунку за узгоджену партію продукції.

Оскільки ПАТ «Енергомашспецсталь» здійснив відвантаження продукції достроково, тобто до отримання другої частини передоплати за товар, пункт 3 Специфікації №2 від 06.04.2016 застосуванню не підлягає. З урахуванням викладеного до даних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Відповідно до п. 3.7. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 14.06.2016 при відвантаженні товару за умовами FCA датою переходу права власності від постачальника до покупця вважається при відвантаженні залізничним транспортом дата в календарному штемпелі станції відправлення залізничної накладної.

Враховуючи викладене, моментом виникнення зобовязання ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» є:

- по сплаті грошових коштів по виставленому рахунку-фактурі №1-122 від 09.11.2016 в сумі 770 856 грн. 00 коп. є 10.11.2016 (дата в календарному штемпелі станції відправлення залізничної накладної 09.11.2016). Відповідно момент прострочення зобовязання настав 11.11.2016;

- по сплаті грошових коштів по виставленому рахунку-фактурі №1-137 від 13.12.2016 в сумі 556 872 грн. 00 коп. є 14.12.2016 (дата в календарному штемпелі станції відправлення залізничної накладної 13.12.2016). Відповідно момент прострочення зобовязання настав 15.12.2016;

- по сплаті грошових коштів по виставленому рахунку-фактурі №1-3 від 16.01.2017 в сумі 1 106 352 грн. 00 коп. є 17.01.2017 (дата в календарному штемпелі станції відправлення залізничної накладної 16.01.2017). Відповідно момент прострочення зобовязання настав 18.01.2017.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення.

Таким чином, позивачем у відповідності до п. 7.2. Договору нараховано пеню в розмірі 366 479 грн. 05 коп. за період з 02.11.2016 по 02.05.2017.

Суд здійснив власний розрахунок суми пені, відповідно до якого належною до стягнення сума пені складає 248 159 грн. 46 коп., з яких:

- за рахунком-фактурою №1-122 від 09.11.2016 за період з 11.11.2016 по 02.05.2017. у розмірі 101417 грн. 16 коп.

- за рахунком-фактурою №1-137 від 13.12.2016 за період з 15.12.2016 по 02.05.2017 у розмірі 58779 грн. 74 коп.

- за рахунком-фактурою №1-3 від 16.01.2017 за період з 18.01.2017 по 02.05.2017 у розмірі 87962 грн. 56 коп.

Отже, вимога про стягнення пені задоволенню частково у розмірі 248 159 грн. 46 коп. В задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 118 319 грн. 59 коп. слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо сплати заборгованості за Договором, у відповідності до норм Цивільного кодексу України було нараховано 3% річних в сумі 71 551 грн. 09 коп. за період 02.11.2016 по 01.10.2017 та інфляційні втрати в сумі 236 195 грн. 09 коп. за період з 01.12.2016 по 01.10.2017.

Суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого належна до стягнення сума 3% річних складає 61 278 грн. 54 коп.

- за рахунком-фактурою №1-122 від 09.11.2016 за період з 11.11.2016 по 01.10.2017 у розмірі 20 582 грн. 53 коп.

- за рахунком-фактурою №1-137 від 13.12.2016 за період з 15.12.2016 по 30.07.2017 (день зарахування суми передоплати в розмірі 213 984 грн. 00 коп.) на суму 770 856 грн. 00 коп. у розмірі 14 442 грн. 69 коп.;

- за рахунком-фактурою №1-137 від 13.12.2016 за період з 31.07.2017 по 01.10.2017 на суму заборгованості 556 872 грн. 00 коп. у розмірі 2 883 грн. 53 коп.

- за рахунком-фактурою №1-3 від 16.01.2017 за період з 18.01.2017 по 01.10.2017 у розмірі 23 369 грн. 79 коп.

Отже, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково у розмірі 61 278 грн. 54 коп. В задоволенні вимог про стягнення 3% річних в розмірі 10 272 грн. 55 коп. слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 236 195 грн. 09 коп. за період з 01.12.2016 по 30.06.2017 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого належна до стягнення сума інфляційних втрат складає 204 963 грн. 22 коп.

- за рахунком-фактурою №1-122 від 09.11.2016 за період з грудня 2016 по червень 2017 у розмірі 68 756 грн. 80 коп.

- за рахунком-фактурою №1-137 від 13.12.2016 за період з січня 2017 по червень 2017 у розмірі 61 267 грн. 69 коп.;

- за рахунком-фактурою №1-3 від 16.01.2017 за період з лютого 2017 по червень 2017 у розмірі 74 938 грн. 73 коп.

Отже, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково у розмірі 204 963 грн. 22 коп. В задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 31 231 грн. 87 коп. слід відмовити.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за неналежне виконання умов Договору №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 у сумі 2 948 481 грн. 22 коп., з яких 2 434 080 грн. 00 коп. сума основного боргу за Договором, пеня в розмірі 248 159 грн. 46 коп., 61 278 грн. 54 коп. сума 3% річних, 204 963 грн. 22 коп. інфляційні втрати.

В решті вимог слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача в сумі 44 227 грн. 22 коп.

Відносно клопотання відповідача №026-796исх/17 від 30.10.2017 про розстрочку виконання рішення у справі зі сплатою стягненої суми на 7 місяців рівними частинами, суд зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що відповідач зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на адміністративній території Луганської області.

Під час активної фази АТО на території міста Алчевськ було зупинено роботу майже усіх підприємств, організацій, банківських установ та органів місцевої влади.

Також відповідач зазначає, що 03.06.2016 ПАТ Укрзалізниця була введена конвенція №ЦЦО-12/131 на заборону прийому перевезення завантажених і порожніх вагонів з усіх країн СНД і Балтії у напрямі залізничних станцій Донецького та Луганського напрямів. Введення конвенції повністю паралізувало західничне сполучення Ясинувата-Горлівка-Дебальцево, в результаті цього для відповідача стали неможливими залізничні перевезення по цим напрямкам.

Відповідно до Звіту про фінансові результати роботи ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" за І квартал 2017 року відповідач має збитки на суму 760 682 тис. грн., а згідно Балансу на 31.03.2017 має заборгованість з оплати праці в сумі 97 753 тис. грн.

Відповідачем також ведеться робота по зменшенню дебіторської заборгованості, що підтверджується наданими відповідачем копіями рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України про стягнення з іноземних підприємств на користь відповідача 23 797 362, 35 доларів США, 1 735 371 857, 43 російських рубля, кошти, отримані відповідачем від контрагентів-нерезидентів, мають забезпечити виконання рішення господарського суду в цій справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підпунктами 7.1.1 та 7.1.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 передбачено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з пп.7.2 п.7 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи тощо.

Таким чином, суд констатує, що надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду є правом суду, а не обовязком. Так врахувавши матеріальні інтереси сторін, зважаючи на те що позивач також знаходиться на території зони проведення антитерористичної операції, що також негативно впливає на його господарську діяльність. Згідно Балансу підприємства станом на 30.09.217 поточні зобовязання та забезпечення ПАТ «Енергомашспецсталь» становили 8 348 416, 00 тис. грн. До того ж, як вбачається з матеріалів справи продукція була виготовлена позивачем без будь-якого авансування з боку відповідача та неоплачена по сей час.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат №026-796-исх/17 від 30.10.2017 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", 93400, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Вілєсова, буд. 20А, , на користь Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, 84306, м. Краматорськ Донецької області, , борг за Договором №58/2016-У02-АМК-387-2016-пст від 06.04.2016 у сумі 2 948 481 грн. 22 коп., з яких 2 434 080 грн. 00 коп. сума основного боргу за Договором, пеня в розмірі 248 159 грн. 46 коп., 61 278 грн. 54 коп. сума 3% річних, 204 963 грн. 22 коп. інфляційні втрати, а також стягнути судовий збір у сумі 44 227 грн. 22 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 07.12.2017.

Суддя А.В. Іванов