ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 910/21617/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Вовка І.В., Карабаня В.Я.
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 25.05.2017
у справі№ 910/21617/15 Господарського суду м. Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"
до1. Компанії "Megainpharm GmbH" (Мегаінфарм ГмбХ), 2. Державної служби інтелектуальної власності України
провизнання патенту недійсним
в судовому засіданні взяли участь представники :
- - позивачаСтеценко Я.В.
- - відповідача-1не з'явився
- відповідача-2не з'явився

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до компанії "Megainpharm GmbH" (Мегаінфарм ГмбХ) та Державної служби інтелектуальної власності України про:

- визнання недійсним патенту України № 64800 на винахід "Очний антисептик" від 15.03.2004, власником якого є компанія "Megainpharm GmbH" (Мегаінфарм ГмбХ);

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести відомості щодо визнання недійсним патенту України № 64800 на винахід "Очний антисептик" від 15.03.2004, виданого компанії "Megainpharm GmbH" до Державного реєстру патентів України на винаходи;

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України оприлюднити в офіційному бюлетені "Промислова власність" інформацію про визнання недійсним патенту № 64800 на винахід "Очний антисептик" від 15.03.2004, власником якого є компанія "Megainpharm GmbH";

- покладення судових витрат на відповідачів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 у справі № 910/21617/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 у справі № 910/21617/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016, вказане судове рішення скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю, зокрема, присуджено на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

В травні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із заявою в порядку статті 88 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи (призначеної згідно з ухвалою господарського суду м. Києва від 21.12.2015), у зв'язку з тим, що судом апеляційної інстанції у прийнятті постанови не було вирішено питання про розподіл витрат за проведення експертизи у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 (у складі головуючого Сотнікова С.В., суддів: Разіної Т.І., Пантелієнка В.О.) у даній справі відмовлено у задоволенні вказаної заяви позивача, з посиланням на те, що на час прийняття постанови від 12.07.2016 матеріали справи не містили доказів оплати судової експертизи, а питання розподілу судових витрат вже вирішено, що вбачається з п. 8 резолютивної частини постанови.

Не погоджуючись із зазначеною судовою ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Компанія "Megainpharm GmbH" (Мегаінфарм ГмбХ) та Державна служба інтелектуальної власності України не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином та не скористались правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), не надіслали свої відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судам норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 88 ГПК України господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; 2) не вирішено питання про розподіл судових витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Таким чином, апеляційний суд вправі прийняти додаткову постанову за заявою особи, яка бере участь у справі, або за своєю ініціативою у разі, зокрема, якщо він (апеляційний суд) скасував рішення суду першої інстанції повністю або частково і прийняв нове рішення (пункт 2 частини першої статті 103 ГПК України). Додаткову постанову може бути прийнято апеляційним судом з підстав і в порядку, зазначеному у статті 88 ГПК України.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 постанови Пленум Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що відповідно до розділу VI ГПК України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Аналогічним чином суд має діяти в разі повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу господарським судом на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

За змістом пункту 4.10. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо господарський суд не прийняв рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат чи про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також з власної ініціативи він на підставі статті 88 ГПК України має право прийняти додаткове рішення (ухвалу, постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.

Таке рішення (ухвалу, постанову) може бути прийнято з питань розподілу сум судового збору або їх повернення і в тому разі, якщо відповідна вимога у розгляді справи з якихось причин не заявлялася.

Що ж до інших судових витрат, то в разі коли вимоги стосовно їх розподілу під час розгляду справи не заявлялися та докази на підтвердження цих витрат суду не подавалися, то додаткове рішення (ухвала, постанова) щодо розподілу цих судових витрат не приймається та в задоволенні заяви відмовляється.

Відповідно до частини п'ятої статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат є законодавчо врегульованим та залежить від результатів вирішення спору.

Понесені Приватним акціонерним товариством "Фармацевтична фірма "Дарниця" витрати на оплату судової експертизи відносяться до судових витрат; докази понесення таких витрат в розмірі 15 000 грн. надані позивачем і містяться в матеріалах справи (платіжне доручення від 19.01.2016 № , арк. справи 98 том 5), проте у прийнятті постанови від 12.07.2016, якою рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове про відмову в позові, апеляційним господарським судом не було вирішено питання щодо розподілу цих судових витрат.

Висновок суду в оскаржуваній ухвалі про те, що матеріали справи не містили доказів оплати судової експертизи на час прийняття постанови від 12.07.2016 не можна визнати таким, що відповідає порядку розподілу судових витрат та процедурі прийняття додаткового рішення зі справи.

За таких обставин, оскаржувана ухвала апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до Київського апеляційного господарського суду для розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 у справі № 910/21617/15 скасувати.

Справу № 910/21617/15 направити до Київського апеляційного господарського суду для розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Вовк

В. Я. Карабань