ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2017р. Справа № 914/2075/17
Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Заступника військового прокурора Львівського гарнізону, в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах
позивача 1: Адміністрації Державної прикордонної служби України, м. Київ;
позивача 2: Санаторію Прикордонник-Немирів (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, смт. Немирів, Яворівський район
до відповідача 1: Дочірнього підприємства Санаторій Немирів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область
до відповідача 2: Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області, м. Городок, Львівська область
за участю третьої особи - 1: Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Яворів, Львівська область
за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонду державного майна України (01601, м.Київ, вул. Ген. Алмазова, 18/9).
про визнання права власності та зняття арешту з майна.

Представники сторін:
від прокуратури: Шадловська О.В.- прокурор
від позивача 1: Дюк З.М. - представник (довіреність №14/108 від 01.11.17р.)
від позивача 2: Попович В.В.- представник, Бесаг Х.М.- представник (довіреність № 14/51 від 11.10.17р.)
від відповідача 1: не зявився
від відповідача 2: Іванейко Я.Я.- представник (довіреність №39 від 05.05.17р.)
від третьої особи - 1: не з"явився
від третьої особи - 2: Стефанишин О.Б.- представник (довіреність №368 від 11.11.16р.)
присутній в судовому засіданні Скиба Б.М.

Представникам сторін роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.
СУТЬ СПОРУ:
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступником військового прокурора Львівського гарнізону, в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах позивач 1: Адміністрації Державної прикордонної служби України, м. Київ; позивач 2: Санаторій Прикордонник-Немирів (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, смт. Немирів, Яворівський район , м. Львів, до відповідача 1: Дочірнього підприємства Санаторій Немирів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, смт. Немирів, Яворівський район, Львівська область до відповідача 2: Городоцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області, м. Городок, Львівська область, третя особа: Яворівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Яворів, Львівська область, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України про визнання права власності та зняття арешту з майна.
Ухвалою від 12.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.10.2017 р. В судовому засіданні 30.10.17р. розгляд справи відкладався на 20.11.17р., з 20.11.2017 року відкладено на 05.12.2017 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.
Прокуратура, позивач 1 та позивач 2 в судове засідання явку повноважних представників забезпечили, позовні вимоги підтримують та просять позов задоволити.
23.10.17р. за вх. 4413/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області прокуратурою подано клопотання про відстрочку сплати судового збору.
14.11.2017р. за вх. № 38450/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області прокуратурою подано заяву про долучення доказів.
26.10.17р. за вх. № 36298/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області позивачем 2 подано супровідний лист з додатками для долучення до матеріалів справи документів.
30.10.17р. за вх. № 4498/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області позивачем 1 подано клопотання про залучення Фонду державного майна України, у якості третьої особи на стороні позивача.
20.11.17р. за вх. № 9239/17 канцелярію Господарського суду Львівської області позивачем 1 подано пояснення з додатками для долучення до матеріалів справи документів.
Відповідач 1 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзив та витребуванні судом документи не подав, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач 2 в судове засідання з"явився, подав заперечення на позов.
30.10.17р. за вх. 36550/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області відповідачем 2 подано заперечення на позов.
Третя особа 1 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не пояснила, в попередньому судовому засіданні подала пояснення з додатками для долучення до матеріалів справи документів.
30.10.17р. за вх. № 36552/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області третьою особою подано клопотання з додатками для долучення до матеріалів справ документів.
20.11.17р. за вх. № 39240/17 в канцелярію Господарського суду Львівської області третьою особою подано пояснення з додатками для долучення до матеріалів справи документів.
Представник Фонду державного майна явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, письмовий відзив по суті позовних вимог не подав.
Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Пред`явлення заступником військового прокурора Західного регіону України даної позовної заяви в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Санаторію «Прикордонник-Немирів» (військова частина 1487) Державної прикордонної служби України як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, викликано винятково захистом порушених інтересів держави та здійснюється відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України, оскільки, відповідно до вказаних положень Конституції та ст.ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», однією із функцій, що покладаються на прокуратуру України, є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
На підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державок здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Статтею 2 Закону України «Про оборону України» визначено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.
Підготовка держави до оборони в мирний час включає забезпечення охорони державного кордону України, що прямо передбачено ст. 3 вказаного Закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України (далі - ДПС України) покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону.
До однієї з основних функцій ДПС України, відповідно до ст. 2 вказаного Закону, є охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження йогс лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму.
Структура ДПС України, з поміж іншого, відповідно до ст. 6 вказаного Закону складається із центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону - Адміністрація ДПС України та органи охорони державного кордону - прикордонні загони, які є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в банках, у тому числі в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 7 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, здійснює управління Державною прикордонною службою України, бере участь у розробленні та реалізації загальних принципів правового оформлення і забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.
Статтею 10 вказаного Закону покладено на органи охорони кордону безпосереднє виконання поставлених перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.
Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою ДПС України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.
Статтею 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на неї відповідно до визначених законом завдань покладаються:
- виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення;
- контроль за дотриманням прикордонного режиму; ч
- здійснення самостійно або разом із спеціально уповноваженими на те органами виконавчої влади і посадовими особами контролю у районах несення служби за збереженням природних ресурсів і підводної культурної та археологічної спадщини, додержанням правил промислової та іншої діяльності, охороною довкілля.
На підставі статті 20 вказаного Закону органам, підрозділам для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдані надається право у порядку, передбаченому законодавством, одержувати використовувати земельні ділянки для розміщення стаціонарних технічнго засобів та інженерних споруд на державному кордоні України, розташуванню органів, підрозділів, навчальних закладів, підприємств, установ та організації Державної прикордонної служби України, стрільбищ і навчальних полів тощо.
Санаторій «Прикордонник-Немирів» (військова частина 1487) Державно прикордонної служби України є державною організацією, що належить до сфери управління Адміністрації ДПС України.
Отже, як вбачається з позовної заяви, 21 лютого 2012 року рішенням Господарського суду Львівської області яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, частково задоволено позов прокурора Яворівського району в особі Фонду державного майна України та дочірнього підприємства «Санаторій «Немирів» до ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця», обласного комунального підприємств Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертних оцінок», виконавчого комітету Немирівської селищної ради, Немирівської селищної ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будівлі і споруди ДП «Санаторій «Немирів» від 27 грудня 2001 року та скасування реєстрації права власності на будівлі і споруди ДП «Санаторі «Немирів».
Зокрема, визнано за державою Україна в особі Фонду державного майна України право власності на будівлю адмінкорпусу по вул. Курортній, 21 в смт. Немирів Яворівського району Львівської області, визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_2 про право власності на нерухоме майне виданого ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та зобов`язано останнього передати за актої приймання-передачі у володіння держави в особі Фонду державного майн України вказаний об`єкт нерухомості в смт. Немирів Яворівського району Львівської області.
У подальшому, 19 березня 2016 року на підставі вказаного рішення суду зареєстровано право власності на дану будівлю за державою в особі Фонду державного майна України.
Разом з тим, 28 грудня 2016 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1062-р спірне нерухоме майно передано до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України та 24 січня 2017 року вказане майно передано згідно акту приймання-передачі до сфери управління ДПС України.
Крім того, 8 лютого 2017 року наказом Адміністрації ДПС України № 6 «Про забезпечення діяльності органу забезпечення Державної прикордонної служби України» нерухоме майно, передане до сфери управління Адміністрації державної прйкордонної служби, закріплено на праві оперативного управління за санаторієм «Прикордонник - Немирів» (військова частина 1487) Державної прикордонної служби України.
Однак, під час реєстрації речових прав на зазначене вище нерухоме майно стало відомо, що будівля адміністративного корпусу по вул. Курортній, 21 в смт. Немирів знаходиться під арештом (підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49397646 від 25 лютого 2016 року, видана головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яворівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Яворівського РУЮ); підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за№ 28553125 від 2 березня 2016 року).
Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктії нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 96479131 від 6 вересня 2017 року обтяжувачем є ВДВС Яворівського РУЮ, а особою, майно яко обтяжуються (боржником) - дочірнє підприємство «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» ().
Фактично, арешт накладено на майно, яке належить відповідно до зазначеного судового рішення державі.
Позивач також зазначає, що він немає жодних боргових зобов`язані перед державою чи іншими особами, арешт, накладений на майно власника обмежує його право власності (оперативного управління), яке набуте згідно з вимогами законодавства України.
У зв`язку з цим, 31 березня 2017 року позивач-2 звернувся до Яворівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області із листом за № 72/77 про зняття арешту з нерухомого майна, яке знаходиться у державній власності та передано санаторію «Прикордонник - Немирів» в оперативне управління.
11 серпня 2017 року листом № 16289 вказаний відділ ДВС повідомив, що арешт з майна ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» може бути знято виключно з підстав, передбачених ст.ст. 40, 59 Закону Україні «Про виконавче провадження».
Отже, на думку позивачів, арешт на вказану будівлю адміністративного корпусу є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та інтересам держави, виходячи наступного.
Так, у виконавчому провадженні ЗВП № 51322091 про стягнення 715467,00 грн. боржником є ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця».
Позивачі (Адміністація ДПС України та санаторій «Прикордонник Немирів» (військова частина 1487) Державної прикордонної служби України не є стороною вказаного виконавчого провадження.
Пред`являючи позов в інтересах Адміністрації ДПС України та Санаторію «Прикордонник-Немирів» (військова частина 1487) ДПС України, заступником військового прокурора Західного регіону України переслідується мета відновлення порушених інтересів держави.
Ураховуючи викладене, а також нездійснення позивачами захисту інтересів держави, заступник військового прокурора регіону звертається до суду з позовною заявою про визнання права власності та зняття арешту з майна.
Представник позивачів в судове засідання з`явилися, позовні вимоги прокурора підтримали повністю, просять суд задоволити позов.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною другою наведеної статті ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, і визнання права (п.1).
Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Так, відповідно до правової позиції Верховного суду України в Постанові по справі № 3-65гс12 від 11.12.2012 року, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України, права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.
Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у Постанові по справі № 3-191гс14 від 23 грудня 2014 р. зазначає, що відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.
Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.
Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.
Як з`ясовано вище, відповідно до рішення Господарського суду Львівської області, яке набрало законної сили у справі № 5015/3898/11, визнано недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно у тому числі на будівлю адміністративного корпусу по вул. Курортній, 21 в смт. Немирів та визнано за державою України в особі Фонду державного майна України право власності на спірний об`єкт, який в подальшому перейшов до сфери управління Адміністрації ДПС України.
Відповідно до вимог ст. 35 ГПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Даними судовими актами визнано за державою Україна в особі Фонду державного майна України право власності на будівлю адмінкорпусу по вул. Курортній, 2 в смт. Немирів Яворівського району Львівської області, визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_2 про право власності на нерухоме майне виданого ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та зобов`язано останнього передати за актої приймання-передачі у володіння держави в особі Фонду державного майн України вказаний об`єкт нерухомості в смт. Немирів Яворівського району Львівської області.
19 березня 2016 року на підставі вказаного рішення суду зареєстровано право власності на дану будівлю за державою в особі Фонду державного майна України.
28 грудня 2016 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1062-р спірне нерухоме майно передано до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби України та 24 січня 2017 року вказане майно передано згідно акту приймання-передачі до сфери управління ДПС України.
Статтею 9 Закону України «Про оборону України» визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері оборони належить, у тому числі, встановлювати порядок надання Державній прикордонній службі України у користування державного майна, у тому числі земельних (водних) ділянок, інших природних, енергетичних ресурсів, фондів, майна і послуг, здійснювати у визначених законом випадках регулювання господарської діяльності у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.
Частина 2 та 3 статті 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачає, що Державна прикордонна служба України має службові приміщення та інші споруди, об`єкти охорони здоров`я, навчального, науково-дослідного, господарського та соціально-культурного призначення, службовий житловий фонд. Майно, закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону.
Крім того, 8 лютого 2017 року наказом Адміністрації ДПС України № 6 «Про забезпечення діяльності органу забезпечення Державної прикордонної служби України» нерухоме майно, передане до сфери управління Адміністрації державної прйкордонної служби, закріплено на праві оперативного управління за санаторієм «Прикордонник - Немирів» (військова частина 1487) Державної прикордонної служби України.
Однак, під час реєстрації речових прав на зазначене вище нерухоме майно стало відомо, що будівля адміністративного корпусу по вул. Курортній, 21 в смт. Немирів знаходиться під арештом (підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49397646 від 25 лютого 2016 року, видана головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Яворівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Яворівського РУЮ); підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за№ 28553125 від 2 березня 2016 року).
Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 96479131 від 6 вересня 2017 року обтяжувачем є ВДВС Яворівського РУЮ, а особою, майно яко обтяжуються (боржником) - дочірнє підприємство «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» ().
Отже, як вбачається з вищенаведеного, арешт накладено на майно, яке належить відповідно до зазначеного судового рішення державі.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
З наведених приписів вбачається, що виконання рішення можливе лише за рахунок коштів та майна, які належать саме боржнику.
Так, у виконавчому провадженні ВП № 51322091 про стягнення 715467,00 грн. боржником є ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця».
Позивачі (Адміністація ДПС України та санаторій «Прикордонник Немирів» (військова частина 1487) Державної прикордонної служби України не є стороною вказаного виконавчого провадження.
Згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 лютого 2016 року (ВП №49397646) головним державним виконавцем відділу ДВС Яворівського РУЮ при примусовому виконанню вимоги № Ю-336-13 від 30 вересня 2015 року Яворівського відділення Городоцької ОДПІ про стягнення боргу 24 835,72 грн. накладено арешт на все майно боржника ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця».
Суд вважає, що накладення арешту на зазначене майно за наведених обставин свідчить про порушення речових прав позивачів на спірне майно, які були передані йому державою як власником цього майна.
Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-ХІУ, із змінами та доповненнями.
Виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби, державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя, державної виконавчої служби у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах (далі - державні виконавці).
Загальний порядок виконання рішень викладено у главі п`ятій Закону України «Про виконавче провадження».
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису) вилученні та примусовій реалізації.
У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржников інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладене стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на як необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягненню на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.
Якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів не вказано певного номера рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти, то в разі відсутності в боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про звернення стягнення на майно боржника, яку не пізніше трьох днів надсилає сторонам.
Якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів указаний певний номер рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти, то в разі відсутності коштів на цьому рахунку державний виконавець звертається до органу, який видав виконавчий документ, з клопотанням про заміну способу і порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржник або встановлення іншого способу та порядку виконання рішення.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.
Під поняттям "майно" боржника слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що на момент вчинення виконавчого провадження є у нього. Дане положення, хоча й не визначено в статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», прямо випливає із положення про стягнення майна, що є предметом застави і на яке поширюється дія гл. 5 даного Закону
Стосовно самого порядку звернення стягнення на майно - перша і необхідна стадія виконавчого провадження - це встановлення місцезнаходження наявного боржнику майна, що залежить від певної інформації, яка має сприяти здійсненню державним виконавцем його повноважень. Так, за ст. 29 цього Закону, сторони вправі давати усні і письмові пояснення в процесі вчинення виконавчих дій стосовно належності боржнику майна та його місцезнаходження. Державний виконавець має знайомитись з копіями ухвал суду стосовно заходів по забезпеченню позову, що були вжиті судом, слід використовувати матеріали кримінальної справи щодо наявності описаного майна.
Згідно Закону України «Про виконавче провадження» існує декілька шляхів накладення державним виконавцем арешту на майно боржника.
Частиною 1 статті 55 цього Закону передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:
- винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;
- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;
- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;
- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.
Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.
Враховуючи наведене, суд вважає, що державний виконавець не вжив достатніх даних щодо встановлення права власності боржника ДП «Санаторій «Немирів» ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця».
У відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ч. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними, відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК), позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.
Відповідно до п. 5 та п. 9.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, відповідачами у справах про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту за позовами осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом, є стягувач (особа, в інтересах якої накладено арешт) і боржник, а справи підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Орган Державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Враховуючи вищенаведене, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Враховуючи усе вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позивач, правомірно набувши у власність нерухоме майно, не може перереєструвати його з причин, не залежних від нього, і тому не може розпоряджатися своїм майном в повному обсязі.
Адже у ході виконавчого провадження та згідно постанови державного виконавця Яворівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.02.2016 року по виконавчому провадженню № 49397646, арешт було накладено на майно, котре фактично не належало боржнику відповідачу 1.
Отже, слід звернути увагу на те, що станом на момент винесення постанови державним виконавцем, дане майно фактично вибуло з власності ДП «Санаторій НЕМИРІВ».
Арешт майна, оголошення заборони на його відчуження на підставі постанови від 25.02.2016 року по виконавчому провадженню № 49397646 було здійснено після фактичного його вибуття з права власності Боржника. Наклавши такий арешт, порушено право власника вільно розпоряджатися своїм майном, оскільки позивач позбавлений права реєстрації законно набутого майна. Стягувачем у виконавчому провадженні № 49397646 виступає Держава на підставі вимоги №Ю-336-13, виданої 30.09.2015 року Яворівським відділенням Городоцького ОДПІ. В ході цього виконавчого провадження 25.02.2016 року накладено арешт, оголошено заборону на відчуження майна, яке вже було фактично відсутнє у відповідача 1 ще з 2012 року.
З огляду на вищенаведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.
05.12.2017 року через канцелярію суду сторонами подано спільну заяву про те, що судовий збір в частинві немайнового стягнення залишити за позивачем 1, а за вимогу майнового характеру за військовою прокуратурою Західного регіону України.
Керуючись ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторін, згідно вищевказаної заяви.
Як доказ сплати судового збору за вимогу немайнового характеру, до позову долучено квитанцію №134 від 20.09.2017 року на суму 1600,00 грн., сплачену Санаторій «Прикордонник-Немирів».
Згідно довідки про вартість будівлі від 23.10.2017 року, залишкова вартість спірного майна становить 74 433,00 грн. Отже, на прокуратуру слід покласти судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 1600,00 грн.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задоволити.
2. Визнати право власності за державою в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України на нерухоме майно будівлю адміністративного корпусу літера Б-2, загальною площею 834,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт.Немирів, вулиця Курортна,21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомомго майна 58).
3. Зобов`язати Яворівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (81100, Львівська обл., м.Яворів, вул.Львівська,2, ) зняти арешт з нерухомого майна будівлю адміністративного корпусу літера Б-2, загальною площею 834,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт.Немирів, вулиця Курортна,21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомомго майна 58).
4. Стягнути з Військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО): 825014, рахунок отримувача: 3006, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1 600,00 грн. судового збору за другу вимогу майнового характеру.
5. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено та підписано 08.12.2017 р.

Суддя Горецька З. В.