РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017Справа №910/15442/17
За позовом приватного підприємства "Явір-2000"

до 1) публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.

2) відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна

Судя: Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача: Кирпичова О.Г. (дов. від 01.01.2017);

Від відповідача 1: Цурка Н.О. (дов. Від 02.10.2017);

Від відповідача 2: не з"явився;

Від третьої особи: ОСОБА_6 (дов. Від 03.05.2017);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності та зняття арешту з рухомого майна.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.09.2017 порушено провадження у справі №910/15442/17 та призначено до розгляду на 05.10.2017.

02.10.2017 через відділ діловодства суду третя особа подала відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

05.10.2017 через відділ діловодства суду відповідачем 1 подано пояснення по справі.

Представник відповідача-2 в судове засідання 05.10.2017 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 05.10.2017 прибули представники позивача, відповідача-1 та третьої особи, дали пояснення по справі.

Ухвалою від 05.10.2017 розгляд справи відкладено 26.10.2017.

17.10.2017 через відділ діловодства суду відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

25.10.2017 через відділ діловодства суду відповідачем 2 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 розгляд справи відкладено на 09.11.2017.

Ухвалою від 13.11.2017 розгляд справи призначено на 23.11.2017.

23.11.2017 через відділ діловодства суду відповідачем 2 подано клопотання про відкладення розгляду справи, позивачем - пояснення на відзив.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача з'явився в судове засідання 23.11.2017, надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача 2 та третьої особи заперечили проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача 2 в судове засідання 23.11.2017 не з'явився.

Відповідач 2 про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на звороті ухвали суду та повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Явір - 2000» (надалі - позивач) за протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-03-07-000030-c від 22/03/2017 придбало нерухоме майно, яке належало ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (надалі - відповідач 1), а саме:

- фургон малотонажний - В (інкасаційний, панцерований захист, оперативний), марки Volkswagen Transporter, номер шасі НОМЕР_3, колір білий, рік випуску 2013, номерні знаки НОМЕР_1;

- вантажний спеціалізований (оперативний, інкасація, панцеровий захист), марки (моделі) Volkswagen Т5, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, колір: білий, рік випуску: 2012, номерні знаки: НОМЕР_2.

Торги оформлені протоколом №UA-EA-2017-03-07-000030-c від 22.03.17р., копія якого міститься в матеріалах справи.

04 квітня 2017 року між ПП "Явір-2000" та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. (реєстровий номер 840) договір купівлі-продажу рухомого майна, зокрема: - фургон малотоннажний марки (моделі) Volkswagen Transporter, номерні знаки: НОМЕР_1 за ціною 876 670,49 грн. та - вантажний спеціалізований , марки (моделі) Volkswagen Т5, номерні знаки: НОМЕР_2 за ціною 622 374,75 грн.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Частинами 1-3 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 334 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.1. договору право власності на майно переходить від продавця до покупця в момент укладення цього договору та за умов отримання продавцем у повному обсязі ціни продажу за цим договором.

Передача майна здійснюється за актом приймання - передачі, який складається сторонами в момент укладення сторонами цього договору (п. 3.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим сторони склали Акт приймання - передачі майна, за яким відповідач 1 передав, а позивач прийняв майно, що є предметом договору купівлі - продажу.

Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано набуття позивачем права власності на: - фургон малотонажний - В (інкасаційний, панцерований захист, оперативний), марки Volkswagen Transporter, номер шасі НОМЕР_3, колір білий, рік випуску 2013, номерні знаки НОМЕР_1; - вантажний спеціалізований (оперативний, інкасація, панцеровий захист), марки (моделі) Volkswagen Т5, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, колір: білий, рік випуску: 2012, номерні знаки: НОМЕР_2.

Поряд з цим, судом встановлено, що позивач звернувся до Регіонального сервісного центру MBС у Полтавській області про реєстрацію придбаних транспортних засобів, але отримав відмову, як було повідомлено, зареєструвати транспортні засоби на даний час неможливо, оскільки на автомобілі накладено арешт по ВП № 48095441 в/л №210/1072/15-ц від 07.07.15р.

Так, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10.07.15р. було накладено арешт на майно AT "Банк "Фінанси та кредит" ВП №48095441 від 10.07.15р., в рамках виконання рішення по цивільній справі №210/1072/15-ц Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07.07.15р. про стягнення боргу з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 31.07.2017р. обліковується інформація про чинність накладеного Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на сьогоднішній день обтяження по ВП №48095441 від 10.07.15р.

Постановою Правління Національного банку України від 17.12.15р. за №898 відкликано банківську ліцензію АТ "Банк "Фінанси та кредит" та запроваджено процедуру ліквідації банку.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 31.12.2015р. ВП №48095441- закрито з примусового виконання виконавчого листа №210/1072/15-п від 07.07.15р.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.4б ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при винесенні Постанови про закінчення виконавчого провадження, з дня початку ліквідаційної процедури банку, втрачають чинність публічні обтяження та обмеження на розпорядження ( у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку.

Пунктом 8 розділу 10 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено застосування інших нормативно-правових актів, прийнятих до набрання чинності цим Законом у частині, що не суперечить ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Договір купівлі-продажу рухомого майна від 04.04.17р. було укладено між позивачем та відповідачем-1 після закриття виконавчого провадження №48095441 та втрати чинності всіх арештів на майно банка, відповідно до п.7 ч.2 ст.46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, арешт на транспортні засоби, накладений відповідачем-2 та відповідні записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження рухомого майна обмежують права позивача, як власника, щодо вільного розпорядження майном, зокрема позивач не може здійснити державну реєстрацію свого права власності на оспорюване майно.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Заперечення відповідачів викладені у відзивах на позовну заяву судом до уваги не приймаються та спростовуються наступним.

Посилання відповідача 2 на ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» безпідставне, оскільки, процедуру ліквідації банків регулює ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Слід зазначити, відповідно до п.7ч.2 ст.46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, з дня початку ліквідаційної процедури банку, втрачають чинність публічні обмеження та обтяження на розпорядження у тому числі і арешти, будь-яким майном.

Заперечення третьої особи судом також до уваги не приймаються, оскільки не стосуються предмету розгляду даної справи, крім того, посилання на ст. 152 ЦПК України, також безпідставні, оскільки поширюються на майно або грошові кошти клієнта неспроможного банку.

Суд зазначає, що в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених в основу позову фактів, тому що для боржника, який має в справі відповідну юридичну зацікавленість, має значення вирішення судом питання про належність йому спірного майна, оскільки звільнення його з-під арешту потягне за собою вилучення іншого майна для повного задоволення вимог стягувача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Відповідачів у рівних розмірах. Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства "Явір-2000" задовольнити повністю.

2. Визнати за Приватним підприємством "Явір-2000" (36007, м.Полтава, вул. Степана Кондратенко, 6, ) право власності на транспортні засоби:

- фургон малотоннажний - В (інкасаційний, панцерований захист, оперативний), марки (моделі):Volkswagen Transporter, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_5, колір: білий, рік випуску: 2013, номерні знаки: НОМЕР_1;

- вантажний спеціалізований (оперативний, інкасація, панцеровий захист), марки (моделі) Volkswagen Т5, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, колір: білий, рік випуску: 2012, номерні знаки: НОМЕР_2.

3. Зняти арешт з транспортних засобів:

- фургон малотоннажний - В (інкасаційний, панцерований захист, оперативний), марки (моделі):Volkswagen Transporter, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_5, колір: білий, рік випуску: 2013, номерні знаки: НОМЕР_1,

- вантажний спеціалізований (оперативний, інкасація, панцеровий захист), марки (моделі) Volkswagen Т5, номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4, колір: білий, рік випуску: 2012, номерні знаки: НОМЕР_2, накладений Постановою ВП № 48095441 від 10.07.2015р. про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданої державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зареєстрований в Єдиному реєстрі обтяжень рухомого майна 10.07.2015р. за № 15422090.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підприємців на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка В.С. (04050 місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 60; ) на користь приватного підприємства "Явір-2000" (36007, м.Полтава, вул. Степана Кондратенко, 6, ) 12 842 (дванадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецька, будинок 13, ідентифікаційний код 00015622) на користь приватного підприємства "Явір-2000" (36007, м. Полтава, вул. Степана Кондратенко, 6, ) 12 842 (дванадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

6. Видати наказ.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

8. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення -07.12.2017