ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2017 р.Справа № 916/2425/17

За позовом: Селянського (фермерського) господарства «Волкова Олега Валерійовича»

до відповідача: ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Одеській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Ізмаїльську районну державну адміністрацію

про визнання договору поновленим

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2. за довіреністю від 31.07.2017р.

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ: 09.10.2017р. до господарського суду Одеської області від Селянського (фермерського) господарства «Волкова Олега Валерійовича», надійшла позовна заява, до відповідача ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Одеській області відповідно до якої позивач просить суд визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 14.02.2007, укладений між Орендодавцем - Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області та Орендарем селянським (фермерським) господарством «ОСОБА_3В.», який зареєстрований Ізмаїльським районним відділом Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 27.11.2007 за № 01 обєктом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 130,00 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2017р. порушено провадження по справі №916/2425/17.

27.10.2017р. від Ізмаїльської районної державної адміністрації до господарського суду Одеської області надійшли письмові пояснення по справі.

21.11.2017р. від ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Одеській області надійшло клопотання про припинення провадження у відповідності з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

22.11.2017р. від Селянського (фермерського) господарства «Волкова Олега Валерійовича» до господарського суду Одеської області надійшли письмові пояснення по справі.

27.11.2017р. від Селянського (фермерського) господарства «Волкова Олега Валерійовича» до господарського суду Одеської області надійшли заперечення з приводу клопотання ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Одеській області про припинення провадження у відповідності з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

30.11.2017р. від ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві; окремо відповідач зазначив про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

04.12.2017р. від ОСОБА_1 управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві; окремо відповідач зазначив про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

06.12.2017р. від Селянського (фермерського) господарства «Волкова Олега Валерійовича» до господарського суду Одеської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 07.12.2017р. та клопотання про продовження строку розгляду справи; у звязку з погіршенням стану здоровя представника позивача.

У судовому засіданні 07.12.2017р., судом відмовлено у задоволенні клопотання Селянського (фермерського) господарства «Волкова Олега Валерійовича» про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що юридична особа якою є позивач не повязана зі своїми представниками, а тому неможливість явки у судове засідання одного чи декількох представників не є поважною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд вважає дане клопотання необґрунтованим.

Крім цього, суд звертає увагу, що строк розгляду справи закінчується 09.12.2017р., відповідач категорично заперечував з приводу продовження строку розгляду справи, оскільки необґрунтовані клопотання про відкладення справи призводить до штучного затягування судового процесу, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно ст. 69 ГПК України пір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи, що правова позиція позивача викладена у позовній заяві та письмових поясненнях, клопотання про відкладення не містить посилань на необхідність надання будь яких доказів, які ще не долучені до матеріалів справи, позивачем не доведено, ані винятковість випадку, ані неможливості вирішення спору в даному засіданні, господарський суд Одеської області не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 07.12.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

14.02.2007р. між Орендодавцем - Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області та Орендарем Селянським (фермерським) господарством «ОСОБА_3В.» (СФГ «ОСОБА_3В.»), укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендарю в строкове платне користування (на умовах оренди) передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 130,00 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Вказаний договір оренди зареєстрований Ізмаїльським районним відділом Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 27.11.2007 за № 01.

Пунктом 3.1 розділу 3 «Строк дії договору» договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. визначено, що його укладено строком на 5 (пять) років починаючі з 01.01.2007р.

На клопотання голови СФГ «ОСОБА_3В.» від 26.09.2012р., за вхідним

№ 2511/01-26/02, розпорядженням Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 01.11.2012р. № 1826/А-2012 СФГ «ОСОБА_3В.» надано дозвіл на виготовлення реєстраційної справи щодо поновлення договору оренди, який зареєстрований 27.11.2007 за № 01, земельної ділянки площею 130,00 га на території Матроської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 49 (сорок девять) років.

В той же час, даним розпорядженням СФГ «ОСОБА_3В.» зобовязано в

6-місячний термін:

- виготовити реєстраційну справу щодо поновлення договору оренди земельної ділянки;

- визначити нормативно-грошову оцінку;

- виготовити проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;

- поновити договір оренди земельної ділянки.

02.08.2017р. на адресу ОСОБА_1 управління надійшло клопотання від СФГ «ОСОБА_3В.», вхідний номер реєстрації 27-10017/0/1-17, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею орієнтованою площею 130,00 га в оренду строком на 49 років, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За результатом розгляду зазначеного клопотання, ОСОБА_1 управлінням розяснено щодо порядку отримання земельної ділянки в оренду та відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою (лист ОСОБА_1 управління від 18.08.2017 № 27-15-0.3-9460/2-17).

04.09.2017р. (вхідний номер реєстрації 27-11132/0/1-17) до ОСОБА_1 управління надійшов лист повідомлення СФГ «ОСОБА_3В.» щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007р., за результатом чого йому повідомлено про неможливість такого поновлення, адже термін договору оренди земельної ділянки сплив, а поновити можливо лише діючий договір (лист ОСОБА_1 управління від 29.09.2017р. № 27-15-0.3-11701/2-17).

14.11.2017 на адресу ОСОБА_1 управління надійшов лист-повідомлення від СФГ «ОСОБА_3В.», вхідний номер реєстрації 27-14371/0/1-17, про укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 26.11.2012р.

На підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 01.11.2012р. № 1826/А-2012, між Ізмаїльська РДА та СФГ «ОСОБА_3В.» 26.11.2012р. укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років, обєктом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 130,00 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Відповідно до інформації про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди), в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявні відомості щодо державної реєстрації 07.11.2017р. за СФГ «ОСОБА_3В.» права оренди земельними ділянками строком на 49 років, підставою виникнення речового права є договір оренди землі від 26.11.2012р., укладений між Ізмаїльською РДА та СФГ «ОСОБА_3В.».

Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що був вимушений звернутися до господарського суду Одеської області з відповідним позовом, з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься: повернення безпідставно набутих коштів. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

За приписом ст. 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору або із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

До основних принципів цивільного законодавства відноситься, зокрема свобода договору, яке в розумінні статті 627 Цивільного кодексу України надає сторонам договору право на визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статей 628 - 631 Цивільного кодексу України встановлюється, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Також суд зазначає що, статтею 253 Цивільного кодексу України встановлюється, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В той же час, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

За договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

До істотних умов договору оренди землі відноситься строк дії такого договору (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, характерною ознакою договору оренди землі є його строк, тобто період часу, протягом якого діють правовідносини, що виникли у сторін за договором оренди землі.

Суд звертає увагу, що укладаючи договір оренди земельної ділянки від 14.02.2007р., керуючись нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», сторони погодили укладення даного договору строком на 5 років починаючі з 01.01.2007р., тобто волевиявлення сторін договору було направлене на визначення кінцевої дати його закінчення, а саме 01.01.2012р.

Крім того, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Аналізуючи викладені обставини, суд стверджує, що законодавством, яким регулювались відносини повязані з орендою землі у 2007 році встановлювалось, що укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації та після здійснення такої реєстрації він набирав чинності.

Суд зазначає, що доводи позивача про те, що договір оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. закінчився 27.11.2012р. є хибними та такими, що не підтверджуються обставинами справи, адже вищезазначений договір оренди припинав свою дію 01.01.2012, тобто з тієї дати, яку визначили сторони договору істотною умовою.

За змістом статті 31 Закону України «Про оренду землі» та пункту 13.3 розділу «Зміна умов договору, припинення і розірвання його дії» договору оренди землі від 14.02.2007р., однією з підстав припинення договору оренди землі є закінчення строку, на який його було укладено.

З метою забезпечення стабільності землекористування, законодавством України передбачається надання орендарям певних гарантій, зокрема, переважного права на продовження користування земельною ділянкою, наданою в оренду.

Так, у відповідності до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на момент закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. тобто редакція від 07.08.2011р.) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Договором оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. передбачено, що після закінчення строку договору орендар за умовою виконання належним чином своїх обовязків має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію договору.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Дана правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, які прийняті за результатом розгляду справ, зокрема від 23.03.2016 № 6-146цс16, від 13.04.2016 № 6-2027цс15.

Всупереч зазначеним вимогам закону та договору, СФГ «ОСОБА_3В.» з порушенням встановленого строку до закінчення дії договору (за нормами законодавства та договору звернутись необхідно було до 01.12.2011р.) звернулося до орендодавця із заявою про продовження строку його дії, адже підписуючи договір оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. сторони погодили про термін його дії в 5 років з 01.01.2007р., а згідно наявних у матеріалах справи документів, встановлюється, що СФГ «ОСОБА_3В.» звернулось до Ізмаїльської РДА лише 26.09.2012р. (вх. № 2511/01-26/02), більш того, невідомо чи виконав Орендар вимоги Закону щодо надання вичерпного переліку документів (зокрема проект додаткової угоди).

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначається, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності з 12.03.2011р.).

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відтак судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Разом з тим суд враховує, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України »Про регулювання містобудівної діяльності» (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону України «Про оренду землі», судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України «Про оренду землі» не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 12.03.2011р., передбачає можливість автоматичного поновлення договору оренди землі на новий строк у тому разі, якщо орендар повідомив орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та у разі відсутності заперечення орендодавця у такому поновленні, а орендар при цьому продовжує користуватися земельною ділянкою.

Саме по собі продовження користування земельною ділянкою по закінченню строку дії договору оренди, тобто без повідомлення орендарем орендодавця про намір поновити договір оренди землі, не породжує правових наслідків щодо його поновлення на новий строк в автоматичному порядку.

Суд зазначає, що детальному дослідженню заслуговує розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 01.11.2012 № 1826/А-2012, прийняте за результатом розгляду клопотання голови СФГ «ОСОБА_3В.» від 26.09.2012, за вхідним № 2511/01-26/02.

Даним розпорядженням СФГ «ОСОБА_3В.» надано дозвіл на виготовлення реєстраційної справи щодо поновлення договору оренди, який зареєстрований 27.11.2007 за № 01, земельної ділянки площею 130,00 га на території Матроської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 49 (сорок девять) років.

Зі змісту зазначеного розпорядження вбачається, що Орендодавець (Ізмаїльська РДА), відповідно частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» погодився поновити договір оренди земельної ділянки від 14.02.2007 зі зміною істотних умов договору змінюється умова щодо строку дії договору.

Окрім того, Орендодавець погодився поновити вказаний договір оренди земельної ділянки при певній умові.

Так, пунктом 2 даного розпорядженням СФГ «ОСОБА_3В.» зобовязано в 6-місячний термін:

1. виготовити реєстраційну справу щодо поновлення договору оренди земельної ділянки;

2. визначити нормативно-грошову оцінку;

3. виготовити проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;

4. поновити договір оренди земельної ділянки.

1. Щодо виготовлення реєстраційної справи.

У 2012 році порядок державної реєстрації договорів оренди землі (у тому числі шляхом їх поновлення) регулювався Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі,затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009р. № 1021.

Пунктом 16-1 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі визначалось, що державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди земельної ділянки із земель державної та комунальної власності здійснювалась одночасно із державною реєстрацією земельної ділянки.

Тимчасовий порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затверджений поставною Кабінету Міністрів України від 18.08.2010р. № 749 визначав процедуру присвоєння кадастрового номера земельній ділянці та внесення відповідних даних до державного реєстру земель, за змістом якого для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера необхідно було розробити відповідну документацію із землеустрою з обмінним файлом.

Отже, вимога про виготовлення реєстраційної справи щодо поновлення договору оренди земельної ділянки включала в себе обовязок Орендаря (СФГ «ОСОБА_3В.») розробити документацію із землеустрою, на підставі якої здійснити державну реєстрацію земельної ділянки та присвоїти їй кадастровий номер, який був необхідний при укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

2. Щодо визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Суд зазначає що, у відповідності до Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок в обовязковому порядку проводиться, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

В той же час, підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Таким чином, за наявності у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин документації з оцінки земель витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель видається за заявою зацікавленої особи, а у разі відсутності такої документації постає необхідність у розробленні такої документації.

3. Щодо виготовлення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Частиною четвертою статті 22 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття Ізмаїльською РДА розпорядження) встановлювалось, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Згідно з пунктом 18 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в тій же редакції), на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100гектарів.

Суд враховує ту обставину, що СФГ «ОСОБА_3В.» надано у користування земельну ділянку загальною площею 130 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, йому необхідно було вжити заходів щодо розроблення проектуземлеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

4. Щодо поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку.

Підсумовуючи викладене, своїм розпорядженням Ізмаїльська РДА не заперечувала щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007р., однак за певних умов, які передбачені чинними нормативно-правовими актами: розроблення документації із землеустрою (з метою державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння кадастрового номера), визначення нормативної грошової оцінки (отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку або розроблення документації з нормативної оцінки земельної ділянки), розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь (на виконання вимог статті 22 Земельного кодексу України),що свідчить про необхідність узгодження орендодавцем та орендарем істотних умов договору оренди землі та укладення додаткової угоди.

Крім того, суд звертає увагу, що СФГ «ОСОБА_3В.»у свої письмових поясненнях зазначає про розпочату підготовку з виконання зазначених умов, встановлених розпорядженням Ізмаїльської РДА, проте не надає жодних доказів, які б надали можливість оцінити вжиті заходи щодо розроблення документації із землеустрою та оцінки земель.

З огляду на вищевикладене, позивач не реалізував передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007р., оскільки з огляду на обставини справи таке поновлення договору передбачалось за умови виконання розпорядження Ізмаїльської РДА від 01.11.2012р. року та дотримання вимог частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме, виготовлення документації із землеустрою та документації про нормативну грошову оцінку, відповідно, узгодження нових істотних умов договору оренди землі.

В той же час, додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. у порядку і строки, визначені частинами 2 - 5, 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі» сторонами укладено не було.

Аналогічної позиції дійшов Вищий господарський суд України при прийнятті постанови від 27.05.2015 у справі № 924/1676/14.

Крім цього, суд звертає увагу, що при перегляді господарської справи № 904/8337/16 Верховним Судом України вказується (Постанова від 18.10.2017), що у разі зміни істотних умов договору (строк дії договору оренди з 5 років на 49 років), порядок та умови реалізації переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) передбачено частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Вирішуючи спір, необхідно брати до уваги положення частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», дотримання передбаченої наведеними нормами процедури поновлення договору оренди землі та встановити наявність чи відсутність порушення переважного права цієї особи на поновлення договору оренди землі на новий строк.

Відтак, заявлена позивачем вимога поновити договір на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки від 14.02.2007 не відповідає положеннями Закону України «Про оренду землі».

Окремо слід наголосити на тому, що за нормами Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»національні суди зобов'язані застосовувати при розгляді справ наведені акти та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Мелахер та інші проти Австрії» від 19.12.1998 року, «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Прессос Компанія ОСОБА_4А.» та інші проти Бельгії» від 28.10.1995 року, «ПайнВеліДевелопментЛтд.» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 року визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/»законні сподівання» особи.

В той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що особа, яка мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, і в цілях статті 1 Першого протоколу таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих йому муніципалітетом за орендним договором.

Окремої уваги заслуговує питання «правомірних очікувань» особи щодо отримання права на оренду земельної ділянки. У справі «ПайнВеліДевелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

З наведеного вбачається, що, по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку.

Суд зазначає, що Орендарем (СФГ «ОСОБА_3В.») не вчинено жодних адекватних та співрозмірних дій для очікування поновлення договору оренди землі на новий термін, а саме не виконано обовязків за договором оренди землі та за нормами законодавства України, більш того, повністю проігноровано вимоги Ізмаїльської РДА в прийнятому розпорядженні від 01.11.2012р. № 1826/А-2012.

Крім цього, варто зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013р., внесено зміни до низки законодавчих актів, у тому числі до Земельного кодексу України (зокрема в частині органів, які наділені повноваженнями розряджатись землями державної форми власності).

Відповідно до пункту є-1 частини 1 статті 15-1, частини 4 статі 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління, Головне управління з 2013 року здійснює розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Одеської області.

Між тим, статтею 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Положеннями статті 148-1 Земельного кодексу України визначається, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні.

Враховуючи викладене, з початку 2013 року розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Одеської області здійснює Головне управління. Розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення передбачає можливість передачі земель у власність або у користування, внесення змін до договорів оренди землі, у тому числі і тих, що були укладені районними державними адміністраціями.

Пунктом 5 розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 18.12.2013р. № 1332/А-2013 голів райдержадміністрацій було зобовязано та міським головам міст обласного значення було рекомендовано до 20 грудня 2013 року передати за актами прийому-передачі ОСОБА_1 управлінню оригінали договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, укладених до 01 січня 2013 року та зареєстрованих відповідно до вимог чинного законодавства.

Варто зазначити, що договір оренди земельної ділянки від 14.02.2007р. Ізмаїльською РДА ОСОБА_1 управлінню передано не було. Дана обставина підтверджує факт, що навіть Ізмаїльська РДА визнавала припинення договірних відносин з СФГ «ОСОБА_3В.»

При цьому, помилковими та необґрунтованими є доводи позивача що у ОСОБА_1 управління не виникло повноважень розпорядника за договорами оренди землі, які укладались районними державними адміністраціями, адже власником даних земель залишилась держава, а законодавча зміна розпорядника таких земель передбачає і можливість внесення змін до попередньо укладених договорів.

Водночас, укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі можливо лише у тому разі, коли договір ще не закінчився, а у випадку з договором оренди земельної ділянки від 14.02.2007 його термін сплив, у звязку з чим суд не вбачає підстав в укладенні додаткової угоди.

Стосовно посилань позивача на судові рішення Вищого господарського суду України, зокрема постанови від 03.02.2016р. у справі № 911/1707/15 та від 25.05.2017 у справі № 904/8337/16, суд зазначає, що вони скасовані Верховним судом України в результаті перегляду судових рішень, а тому не приймаються судом до уваги.

Таким чином, позивачем, під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що зумовлює безпідставність заявлених позовних вимог.

Крім цього, суд звертає увагу, що поновлення договору оренди земельної ділянки 14.02.2007р. призведе до поновлення права користування земельною ділянкою, яка становить обєкт договору, який укладено між Ізмаїльською РДА та СФГ «ОСОБА_3В.» 26.11.2012

Відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди), в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявні відомості щодо державної реєстрації 07.11.2017 за СФГ «ОСОБА_3В.» права оренди земельними ділянками строком на 49 років, підставою виникнення речового права є договір оренди землі від 26.11.2012, укладений між Ізмаїльською РДА та СФГ «ОСОБА_3В.».

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 ГПК України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області жодним чином не порушило законні права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки СФГ «ОСОБА_3В.» є користувачем спірної земельної ділянки за дійсним та не скасованим в установленому законом порядку договором оренди.

Інші наявні у матеріалах справи докази та пояснення сторін вищевикладених висновків суду не спростовують

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова