ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 910/15065/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач)
судді:Ємельянова А.С.,
Нєсвєтової Н.М.,
за участю представників:
від позивача:Лисенка В.О.,
від відповідача:Мельника О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційну скаргуДочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року
у справі№ 910/15065/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - НАК "Нафтогаз", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (надалі - ДП "КиївГазЕнерджі", відповідач) 135629,64 грн пені, 31058,51 грн інфляційних втрат, 8837,65 грн 3% річних.

Позов обґрунтований тим, що НАК "Нафтогаз" протягом липня - грудня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 15-738-Б від 25.06.2015 року поставив відповідачу природний газ загальною вартістю 45477863,24 грн, за який відповідач розраховувався із порушенням встановлених договором строків. Остаточний розрахунок за отриманий природний газ відбувся 01.03.2016 року, на підставі чого позивач, посилаючись на п.п. 6.1, 6.2, 7.2 договору та керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), просив стягнути з відповідача пеню і 3% річних за весь строк прострочення, а також інфляційні втрати, нараховані за прострочення платежів за природний газ поставлений у липні та грудні 2015 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивача визнав частково та зазначив, що порушення строків оплати відбулось з вини позивача, який порушив умови п. 3.4 договору. Згідно з цим пунктом договору остаточний розрахунок за отриманий газ відповідач проводить на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу, які, однак, позивач відповідачу не повернув у передбачені договором строки. Зважаючи на такі дії постачальника, відповідач не був обізнаний чи виник у нього обов'язок розрахуватися за отриманий природний газ, а отже, встановлення та обрахування строків прострочення виконання грошового зобов'язання є неможливим та необґрунтованим. Натомість, відповідач надав суду свій контррозрахунок у межах заявлених позивачем санкцій, а також, керуючись ст. 233 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) заявив клопотання про зменшення пені на 50%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року у справі № 910/15065/16 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 67814,84 грн пені, розмір якої був зменшений на 50%, 8837,65 грн 3% річних, 31058,51 грн інфляційних втрат. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року рішення місцевого господарського суду скасовано в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань. Прийнято у цій частині нове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 71978,35 грн пені; в частині стягнення 63650,84 грн пені та інфляційних нарахувань у задоволенні позову відмовлено; в частині стягнення 3% річних рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року в частині стягнення сум пені та інфляційних нарахувань скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

За результатами нового апеляційного розгляду постановою від 08.06.2017 року Київський апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року скасував в частині зменшення пені, стягнувши з відповідача пеню у розмірі 135629,64 грн. В решті рішення залишено без змін.

Відповідач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року скасувати в частині стягнення пені та інфляційних втрат, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 25.06.2015 року між НАК "Нафтогаз", як продавцем, та ДП "КиївГазЕнерджі", як покупцем, укладено договір № 15-738-Б купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), на підставі якого позивач протягом липня - грудня 2015 року поставив відповідачу природний газ загальною вартістю 45477863,24 грн.

Умовами вказаного договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3); не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4); оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць (п. 6.1); у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2); договір в частині реалізації газу діє до 31.12.2015 року (п. 10.5).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності того факту, що прострочення грошового зобов'язання відбулось з вини відповідача, на підставі чого та керуючись ст.ст. 546, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 232 ГК України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача правових наслідків, встановлених договором або законом у вигляді нарахування та стягнення пені (п. 7.2 договору), а також втрат від інфляції і 3% річних (ст. 625 ЦК України) у розмірах, які позивач заявив у позові на підставі представленого ним розрахунку. Однак, на підставі ст. 233 ГК України та керуючись наданими суду п. 3 ст. 83 ГПК України повноваженнями, суд першої інстанції зменшив розмір заявленої позивачем пені на 50% до 67814,84 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань апеляційний господарський суд зазначив, що суд першої інстанції не правильно визначив період прострочення та суму заборгованості для нарахування пені, яка з урахуванням змісту п. 7.2 договору має нараховуватись починаючи з 20.01.2016 року (20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору) із суми заборгованості на день закінчення строку дії договору, що становить 1460314,68 грн. За розрахунком апеляційного господарського суду розмір пені, який підлягає задоволенню, становить 71978,35 грн. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних нарахувань суд другої інстанції відмовив, оскільки за період, зазначений позивачем у розрахунку позовних вимог, індекс інфляції мав від'ємне значення, тобто вказана вимога позивача є безпідставною.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції в частині вимог про стягнення пені та інфляційних нарахувань і направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у постанові від 14.03.2017 року вказав, що суд:

- не врахував приписи ст. 253 ЦК України, внаслідок чого неправильно визначив, що пеня має нараховуватись з 20.01.2016 року, в той час як згідно з правилами зазначеної норми ЦК України таке нарахування має відбуватись з 21.01.2016 року;

- відмовляючи у стягненні інфляційних нарахувань з підстав від'ємного значення індексу інфляції у заявлений позивачем період, залишив по за увагою, що за період, визначений позивачем у розрахунку позовних вимог (з 20.08.2015 року по 29.02.2016 року), величини індексів інфляції становили: за вересень 2015 року - 102,3; жовтень 2015 року - 98,7; листопад 2015 року - 102,0; грудень 2015 року - 100,7; січень 2016 року - 100,9; лютий 2016 року - 99,6;

- має, враховуючи викладені вказівки, перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань пені та інфляційних втрат.

Здійснюючи повторний апеляційний перегляд в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань, апеляційний господарський суд, керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, ст. 230, ч. 6 ст. 232 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що: "позовна вимога про стягнення суми боргу, за своєю правовою природою, включає в собі шість окремих грошових зобов'язань, початок перебігу кожного з яких починається поставкою газу, який мав бути оплачений до 20 числа місяця, наступного після поставки газу", тобто позивач правильно здійснив розрахунок пені за прострочення оплати кожної окремої поставки газу, починаючи від дня, наступного за останнім днем, в якому мала бути здійснена оплата. З наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 135629,64 грн пені, розмір якої не підлягає зменшенню на 50%, оскільки це порушить принцип рівності сторін.

Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 31058,51 грн інфляційних втрат апеляційний господарський суд зваживши на вказівку Вищого господарського суду України, надану у постанові від 14.03.2017 року, зазначив, що: "Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат, необхідно виходити з вищезазначеної позиції щодо шести окремих фінансових зобов'язань, за кожне з яких мають бути окремо нараховані інфляційні втрати. Додавання інфляційних втрат за 6 окремих періодів є математично не вірним, оскільки кожний окремий період - це окремий борг зі своїми індивідуальними показниками. Перевіривши розрахунок позивача, суд погоджується, що нарахування здійснюється лише за порушене фінансове зобов'язання, де індекс інфляції має позитивне значення, а саме за поставки газу у липні та грудні місяцях."

Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов, не врахувавши в повній мірі вказівок Вищого господарського суду України, наданих у постанові від 14.03.2017 року, які відповідно до ст. 11112 ГПК України, є обов'язковими при новому розгляді справи.

Посилаючись на те, що пеню необхідно нараховувати за кожне окреме прострочення грошового зобов'язання, починаючи від першого дня такого прострочення, суд апеляційної інстанції не врахував, що Вищий господарський суд України в своїй постанові, посилаючись на ст. 235 ЦК України вже встановив, що нарахування пені має відбуватися відповідно до п. 7.2 договору, тобто з 21.01.2016 року із заборгованості на момент закінчення дії договору.

Враховуючи, що заборгованість відповідача станом на 31.12.2015 року складала 1460314,68 грн і остаточно була сплачена 01.03.2016 року, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, становить 70222,78 грн.

Підпунктом 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" надано роз'яснення стосовно порядку та умов здійснення розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції. В цьому пункті зазначено, що згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Залишивши без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення інфляційних нарахувань, суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до умов п. 6.1 договору, прострочення з оплати поставленого у липні 2015 року газу настає з 20.08.2015 року, а за газ, поставлений у грудні цього ж року - з 20.01.2016 року, тому:

- при індексації заборгованості за липень застосуванню підлягає індекс інфляції за вересень 2015 року. Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат до 31.09.2015 року, в той час як відповідач вказану заборгованість сплатив 06.09.2015 року, внаслідок чого інфляційні втрати на заборгованість, яка виникла у липні 2015 року, не підлягають стягненню;

- при індексації заборгованості за грудень 2015 року позивач мав застосовувати індекс інфляції за лютий 2016 року, у якому мала місце дефляція, тобто стягнення інфляційних нарахувань на цю заборгованість також є безпідставним.

З огляду на викладені обставини, Вищий господарський суд України вважає, що суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 11112 ГПК України, не виконав у повній мірі вказівки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 14.03.2017 року, внаслідок чого постанова підлягає частковому скасуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції повно встановив обставини та дослідив матеріали справи, необхідні для вирішення цього спору, а помилкових висновків дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, Вищий господарський суд України вважає за можливе прийняти у справі в частині стягнення пені та інфляційних нарахувань нове рішення, скасувавши у відповідних частинах постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, підлягають новому розподілу пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п.п. 1 та 2 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року у справі № 910/15065/16 скасувати в частині позовних вимог про стягнення пені та інфляційних нарахувань та прийняти в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" (м. Київ, вул. Кіквідзе, 4, літера Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 70222 (сімдесят тисяч двісті двадцять дві) грн 78 коп. пені.

У стягненні 65406,86 грн пені та 31058,51 грн інфляційних нарахувань відмовити.

Визначити новий розподіл судових витрат.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" (м. Київ, вул. Кіквідзе, 4, літера Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 1185 (одна тисяча сто вісімдесят п'ять) грн 91 коп. судового збору за подання позову, 1304 (одна тисяча триста чотири) грн 50 коп судового збору за подання апеляційної скарги, 1423 (одна тисяча чотириста двадцять три) грн 09 коп. судового збору за касаційну скаргу, подану на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Дочірнього підприємства "Київгазенерджи" (м. Київ, вул. Кіквідзе, 4, літера Б; ідентифікаційний код 39835779) 1591 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто одну) грн 67 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, 1736 (одна тисяча сімсот тридцять шість) грн 37 коп. за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 року, 1736 (одна тисяча сімсот тридцять шість) грн 37 коп. за подання другої касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року.

Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

Головуючий суддяКондратова І.Д.
СуддяЄмельянов А.С.
СуддяНєсвєтова Н.М.