КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа№ 910/14455/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги б/н від 31.10.2017 (вх. №09-08.1/9557/17 від 15.11.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» та б/н від 27.11.2017 (вх. №09-08.1/10001/17 від 27.11.2017) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017

у справі № 910/14455/17 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані»

до 1) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - 1) Національний банк України

2) Міністерство фінансів України

про визнання права та визнання відсутнім права

за участю представників сторін:

від позивача - Камишева К.В., довіреність б/н від 11.09.2017, зареєстрована в реєстрі №6390

від відповідача-1 - Чорна Т.О., довіреність №8222-К-Н-О від 23.08.2017

від відповідача-2 - не з'явились

від третіх осіб 1,2 - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (відповідач-1 у справі) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе» (відповідач-2 у справі) про визнання права Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе» сплати суми боргу за кредитними договорами від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д, а саме за кредит та відсотки за користування кредитами на загальну суму 321 234 159,53 грн, які були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» за Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворе»; визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе» сплати суми боргу за кредитними договорами від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д в розмірі 321 234 159,53 грн, які були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» за Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворе».

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Дрім-Компані» посилається на те, що він, як поручитель боржника - ТОВ «Фаворе», виконав зобов'язання останнього, які існували за кредитними договорами від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д перед ПАТ Комерційним банком «Приватбанк» на загальну суму 321 234 159,53 грн, а тому позивач стверджує, що набув право вимоги виконання від боржника - ТОВ «Фаворе» грошових зобов'язань. Оскільки ТОВ «Фаворе» не виконало вимогу ТОВ «Дрім-Компані» про сплату заборгованості по кредитам та відсоткам за користування кредитами, позивач вважає такі дії відповідача-2 невизнанням його права вимоги сплати таких коштів, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 (повний текст рішення підписаний 12.10.2017) у задоволені позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не доведено обставин невизнання відповідачами права ТОВ «Дрім-Компані» вимагати виконання грошових зобов'язань від ТОВ «Фаворе», тобто суд дійшов висновку про недоведеність факту порушення прав та інтересів ТОВ «Друм-Компані» чи їх невизнання відповідачами у справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані», 31.10.2017 року надіслав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/9559/17 від 15.11.2017), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги про визнання відсутності права та визнання права позивача.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи, надано їм невірну оцінку, а тому, на думку апелянта, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, що склались між сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 06.12.2017.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-1, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 27.11.2017 повторно звернувся з апеляційної скаргою (вх. №09-08.1/10001/17 від 27.11.2017), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 та винести постанову, якою припинити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 мотивовані тим, що спір у даній справі по суті стосується встановлення факту, що, за твердженням апелянта, не може бути предметом розгляду в господарських судах. З урахуванням наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» вважає, що провадження у даній справі підлягало припиненню, що помилково не було зроблено судом першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Чорногуз М.Г., об'єднано в одне апеляційне провадження з провадженням за апеляційною скаргою ТОВ «Дрім-Компані» та призначено розгляд справи на 06.12.2017.

У судовому засіданні 06.12.2017 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги про визнання відсутності права та визнання права позивача. Щодо вимог апеляційної скарги відповідача-1 представник позивача заперечив, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача-1 у справі у судовому засіданні 06.12.2017 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, зазначає, що по суті спір є встановленням факту, що не може бути предметом розгляду у господарському суді, проти вимог апеляційної скарги позивача - заперечив з підстав їх недоведеності.

У судове засідання 06.12.2017 представники третіх осіб не з'явились, про причини не явки треті особи не повідомили, хоча про час, місце, дату проведення засідання були повідомлені належним чином відповідно до приписів ст. 98, 64 ГПК України.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, а також те, що участь представників учасників в засіданні суду є правом, а не обов'язком особи, враховуючи те, що явка представників сторін обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» (поручитель за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (кредитор за договором, відповідач-1 у справі) було укладено договір поруки №4Ф14122И/П (а.с. 16), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворе» (боржник за договором, відповідач-2 у справі) своїх зобов'язань за кредитним договором від 12.02.2014 №4Ф14122И з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом; за кредитним договором від 19.02.2014 №4Ф14078Д з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом та за кредитним договором від 25.02.2014 №4Ф14079Д з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до п. 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 5 договору у випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 договору (п. 6 договору).

Цей договір, відповідно до п.11, набуває чинності з дати укладення, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання.

За правовою природою договір №4Ф14122И/П від 20.10.2016 є договором поруки, як один із видів забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.10.2016 ним на виконання умов договору поруки в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе» по кредиту та відсоткам за кредитними договорами від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д згідно платіжних доручень №2149 від 20.10.2016, №2150 від 20.10.2016, №2151 від 20.10.2016 (а.с. 17-19) було сплачено на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 321 234 159,53 грн, а тому до позивача в межах цієї суми перейшли всі права кредитора за вказаними кредитними договорами. Як зазначає позивач, він звертався до відповідача-2 з листом про зобов'язання виконати передбачені умовами кредитних договорів обов'язки з повернення кредиту та сплати відсотків, однак, будь-яких передбачених вимогою дій відповідачем-2 вчинено не було. За таких обставин, позивач просить суд визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе» сплати суми боргу за кредитними договорами від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д, а саме кредит та відсотки за користування кредитами на загальну суму 321234159,53 грн, а також визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе» сплати суми боргу за кредитними договорами від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д в розмірі 321 234 159,53 грн.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою слід з'ясовувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. Тобто перехід прав до поручителя, який виконав зобов'язання презюмується і звернення особи до суду з позовом про визнання права вимоги, так само як і про визнання відсутнім в іншої особи такого права не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що вимоги такого змісту як визнання права чи визнання відсутнім права, згідно положень ст. 16 ЦК України можуть заявлятись до суду, а відтак доводи відповідача-1 (апелянта) про те, що заявлені вимоги по своїй суті є встановленням факту, а тому не підлягають розгляду в господарських судах, є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 ГПК України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ КБ «Приватбанк» не заперечує факт укладення договору поруки №4Ф14122И/П від 20.10.2016, отримання коштів від позивача в сумі 321 234 159,53 грн та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4Ф14122И/П від 20.10.2016.

Щодо посилань позивача на не задоволення ТОВ «Фаворе» вимоги про сплату заборгованості, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутня як копія самого листа із відповідною вимогою, так і докази його направлення на адресу ТОВ «Фаворе». Разом з тим, сам по собі факт невиконання боржником вимоги кредитора про сплату заборгованості не є беззаперечним доказом невизнання або оспорення боржником існування у кредитора відповідного права вимоги (оскільки таке невиконання може бути зумовлено не лише наявністю заперечень щодо факту існування заборгованості, а й зокрема, відсутністю у боржника грошових коштів, наявністю форс-мажорних обставин тощо).

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному господарському суді не доведено, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Колегія суддів зазначає, що матеріально-правовий зміст захисту цивільних прав та інтересів полягає, насамперед у з'ясуванні чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Під суб'єктивним правом на захист слід розуміти юридично закріплену можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у статті 1 Господарського процесуального кодексу України, полягає у тому, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення права і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин, оскільки ТОВ «Дрім-Компані» належними та допустимими доказами не доведено факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає, а тому апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишаються без задоволення.

Беручи до уваги вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладається на апелянтів, позивача у справі.

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі №910/14455/17 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі №910/14455/17 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі №910/14455/17 залишити без змін.

4. Справу №910/14455/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз