КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа№ 910/17228/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Таран О.М., договір про надання правової допомоги від 26.09.2017 №26/09/2017;

від відповідачів - представники не прибули,

розглянувши апеляційну скаргу компанії з обмеженою відповідальністю НОВАЛІС ГРУП ЛІМІТЕД (NOVALIS GROUP LIMITED) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 про часткову відмову у прийнятті позову та повернення позовної заяви в іншій частині у справі №910/17228/17 (суддя Борисенко І.І.) за позовом компанії з обмеженою відповідальністю НОВАЛІС ГРУП ЛІМІТЕД (NOVALIS GROUP LIMITED) до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства "Інвестиційна група "Регіон-Капітал", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "БУЗІВСЬКЕ", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРАСІВКА" та ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень Єдиного акціонера, Статуту, Договорів купівлі-продажу, довіреності.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до шістьох відповідачів - ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства "Інвестиційна група "Регіон-Капітал", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "БУЗІВСЬКЕ", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРАСІВКА" та ОСОБА_5 з наступними вимогами:

- визнати недійсною довіреність видану Дубінською Л.І. державним нотаріусом 8-ї Донецької державної нотаріальної контори 11.05.2017 року за реєстровим номером 2-11, якою уповноважено ОСОБА_7 представляти інтереси ОСОБА_4, як засновника (учасника) ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал";

- визнати недійсним рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон - Капітал" №22/05-2017 від 22.05.2017 р;

- визнати недійсним рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон - Капітал" №30/05-2017 від 30.05.2017 р;

- визнати недійсним Статут ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" затверджений рішенням № 22/05-2017 Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" від 22 травня 2017 року;

- визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників СГ ТОВ Агрокомбінат "ХОТІВСЬКИЙ" (), оформлені протоколом №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року;

- визнати недійсним рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" №24/05-2017-5 від 24.05.2017 р.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі СГ ТОВ Агрокомбінат "ХОТІВСЬКИЙ" () №24/05/17-2 від 24 травня 2017 року, укладений між ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" та ОСОБА_5;

- визнати недійсним Статут СГ ТОВ Агрокомбінат "ХОТІВСЬКИЙ" (), затверджений загальними зборами, протокол №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року;

- визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників СГ ТОВ "БУЗІВСЬКЕ" (), оформлені протоколом №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року;

- визнати недійсним рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" №24/05-2017-4 від 24.05.2017 р.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі СГ ТОВ "БУЗІВСЬКЕ" () №24/05/17-1 від 24 травня 2017 року, укладений між ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" та ОСОБА_5;

- визнати недійсним Статут СГ ТОВ "БУЗІВСЬКЕ" (), затверджений загальними зборами, протокол №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року;

- визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників "ТАРАСІВКА" (), оформлені протоколом №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року;

- визнати недійсним рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" №24/05-2017-6 від 24.05.2017 р.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі СГ ТОВ "ТАРАСІВКА" () №24/05/17-3 від 24 травня 2017 року, укладений між ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" та ОСОБА_5;

- визнати недійсним Статут СГ ТОВ "ТАРАСІВКА" (), затверджений загальними зборами, протокол №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/17228/17 відмовлено у прийняті позовної заяви в частині вимоги про визнання недійсною довіреності; позовну заяву в іншій частині повернуто без розгляду.

Так, щодо вимоги позивача про визнання недійсною довіреності, суд першої інстанції в цій частині відмовив у прийнятті позовної заяви, оскільки така вимога, за висновком суду, не може бути розглянута господарським судом, зважаючи на те, що предмет заявленого позову (в цій частині) не відповідає встановленим законом способам захисту прав та не може бути предметом оскарження стороною у справі.

Щодо інших 15 вимог, місцевим господарським судом позовну заяву в цій частині було повернуто на підставі п.5 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у поданій позовній заяві позовні вимоги не пов'язані між собою підставами виникнення або поданими доказами, вимоги не є однорідними, подані до різних відповідачів з різними способом захисту прав і законних інтересів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/17228/17 скасувати та передати справу на розгляд Господарському суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога про визнання недійсною довіреності відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Також, скаржник вказує, що його вимоги є однорідними та ґрунтуються на одних і тих же доказах.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 04.12.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Відповідачі правом на участь своїх представників у судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; ухвали суду надсилалися вказаним особам за адресами їх офіційного місцезнаходження.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від відповідачів до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідачів, а також з огляду на закінчення встановленого ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строку для розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню в частині відмови у прийнятті вимоги про визнання недійсною довіреності, з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зокрема, конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи статті 1 Господарського процесуального Кодексу України згідно якої котрих юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, при зверненні до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи інтерес потребує захисту. Лише в результаті розгляду спору виявляється чи доведене таке порушення і за відсутності порушення суд повинен відмовити у позові.

Звертаючись до суду позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Вже після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок щодо відповідності заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача.

Якщо буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові.

В даному випадку, суд першої інстанції відмовивши у прийнятті позовної заяви в частині вимоги про визнання недійсною довіреності, ще на стадії вирішення питання прийняття цієї заяви, зробив висновок про неналежність обраного апелянтом способу захисту порушеного права.

Проте, у разі якщо предмет позову не відповідає встановленим способам захисту порушеного права, суд має відмовити у задоволенні позову, а не відмовляти у прийнятті позовної заяви чи припиняти провадження у справі з підстав, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 13.07.2004 у справі № 10/732, Вищого господарського суду України від 10.07.2008 у справі №05-6-46/1160 та в інформаційних листах Вищого господарського суду України від 11.04.2005 N 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" (п. 14), від 25.11.2005 N 01-8/2229 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у I півріччі 2005 року" (п. 3), від 13.08.2008 N 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" (п. 3).

Таким чином, оскільки невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, а не відмови у прийнятті позовної заяви, висновок суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті вимоги про визнання недійсною довіреності не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Також, є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про непідвідомчість даної вимоги господарським судам.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, якщо певна справа не підвідомча господарському суду, то суддя має вказати інший суд, якому така справа є підвідомчою. В оскаржуваній ухвалі такого суду не вказано.

У даному випадку, вимога про визнання недійсною довіреності підвідомча господарському суду, оскільки даний спір стосується корпоративних прав.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуваною довіреністю уповноважено представника ОСОБА_7 представляти інтереси ОСОБА_4, як засновника (учасника) ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал", у тому числі й відчужувати корпоративні права, які належать ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал".

При цьому, у позовній заяві позивач вказував, що ОСОБА_4 на момент видачі оскаржуваної довіреності не був акціонером товариства, оскільки за договором купівлі - продажу від 16.03.2015 продав належні йому акції компанії з обмеженою відповідальністю НОВАЛІС ГРУП ЛІМІТЕД (NOVALIS GROUP LIMITED).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У разі встановлення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії суди повинні керуватися поняттям корпоративних прав, яке подано у частині першій статті 167 Господарського кодексу України, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Продаж частки у статутному капіталі товариства означає відчуження сукупності корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких, зокрема, право на управління товариством, на отримання частини прибутку від діяльності товариства. Особа, яка придбала частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю у встановленому порядку, одночасно отримує право на участь у вказаному товаристві.

Враховуючи наведені у позові підстави, спір є корпоративним, а отже, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Тому, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню в частині відмови у прийнятті вимоги про визнання недійсною довіреності.

В іншій частині колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, з огляду на наступне.

Як вже вказувалося, місцевим господарським судом позовну заяву в частині інших 15 вимог було повернуто на підставі п.5 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, за висновком суду, у поданій позовній заяві позовні вимоги не пов'язані між собою підставами виникнення або поданими доказами, вимоги не є однорідними, подані до різних відповідачів з різними способом захисту прав і законних інтересів.

Частиною першою статті 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог. Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Дозволяється об'єднувати вимоги, пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи. Отже, можна об'єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами. Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві не лише вимоги до одного відповідача, а й вимоги до кількох відповідачів за умови, що ці вимоги пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

В пункті 3.6 постанови № 18 від 26 грудня 2011 року пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснив, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Право об'єднати вимоги в одній позовній заяві надається позивачу, а також третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, і відповідачу, який подає зустрічний позов.

Системне тлумачення ст. 58 сукупно з п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України дає можливість дійти висновку, що не допускається об'єднання в одній позовній заяві кількох вимог до одного чи кількох відповідачів, якщо сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Господарському суду не надано права роз'єднувати поєднані в одне провадження позовні вимоги. Якщо суд, вирішуючи питання про прийняття справи до розгляду, встановить, що порушено правила поєднання вимог чи об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, він відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Навіть у випадку, коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд має право повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору. Однак, суд на стадії прийняття справи до розгляду, вирішуючи питання про можливість сумісного розгляду вимог, не має права вдаватися до оцінки доказів, а повинен виходити лише з викладених у позові обставин справи.

Предметом даного позову є, зокрема, 15 вимог про визнання недійсними: рішень Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон - Капітал" №22/05-2017 від 22.05.2017 р., №30/05-2017 від 30.05.2017 р; Статуту ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал", затвердженого рішенням № 22/05-2017 Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" від 22 травня 2017 року; рішення Загальних зборів учасників СГ ТОВ Агрокомбінат "ХОТІВСЬКИЙ" (), оформлених протоколом №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року; рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" №24/05-2017-5 від 24.05.2017 р.; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі СГ ТОВ Агрокомбінат "ХОТІВСЬКИЙ" () №24/05/17-2 від 24 травня 2017 року, укладеного між ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" та ОСОБА_5; Статуту СГ ТОВ Агрокомбінат "ХОТІВСЬКИЙ" (), затвердженого загальними зборами, протокол №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року; рішень Загальних зборів учасників СГ ТОВ "БУЗІВСЬКЕ" (), оформлених протоколом №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року; рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" №24/05-2017-4 від 24.05.2017 р.; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі СГ ТОВ "БУЗІВСЬКЕ" () №24/05/17-1 від 24 травня 2017 року, укладеного між ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" та ОСОБА_5; Статуту СГ ТОВ "БУЗІВСЬКЕ" (), затвердженого загальними зборами, протокол №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року; рішень Загальних зборів учасників "ТАРАСІВКА" (), оформлених протоколом №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року; рішення Єдиного акціонера ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" №24/05-2017-6 від 24.05.2017 р.; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі СГ ТОВ "ТАРАСІВКА" () №24/05/17-3 від 24 травня 2017 року, укладеного між ПрАТ "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" та ОСОБА_5; Статуту СГ ТОВ "ТАРАСІВКА" (), затвердженого загальними зборами, протокол №24/05-2017-2 від 24.05.2017 року.

Вказані вимоги заявлені до шістьох різних відповідачів, виникають з різних правових підстав і тягнуть за собою різні правові наслідки, що може суттєво утруднити вирішення спору.

Так, зокрема, позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними трьох договорів купівлі - продажу частки в статутному капіталі трьох різних товариств, кожен із яких породжує різні взаємні права та обов'язки сторін.

Крім цього, оскаржувані рішення Загальних зборів учасників та Статути стосуються різних товариств.

За таких обставин докази, які має зібрати суд при розгляді таких вимог щодо різних підприємств, будуть різними.

Крім того, сумісний розгляд 15 вимог з різним способом захисту і до різних суб'єктів та з необхідністю зібрання, дослідження, оцінки великої кількості різних доказів з наданням правових висновків по кожній вимозі, також ускладнить встановлення об'єктивної істині по справі.

Враховуючи положення наведених вище статей та роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правильно повернув позов без розгляду з огляду на те, що позивачем у поданій до суду позовній заяві об'єднано корпоративні вимоги, які, не пов'язані між собою підставами виникнення та забезпечуються поданням різних доказів і ці докази є окремими по всім вимогам, а сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала в частині повернення позову без розгляду підлягає залишенню без змін.

Таким чином, ухвала Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/17228/17 підлягає скасуванню в частині відмови у прийнятті вимоги про визнання недійсною довіреності; в решті - залишенню без змін.

Частиною 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Враховуючи скасування оскаржуваної ухвали лише в частині відмови у прийнятті вимоги про визнання недійсною довіреності, із залишенням при цьому без змін в іншій частині - щодо повернення позову без розгляду, матеріали даної справи не підлягають передачі на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу компанії з обмеженою відповідальністю НОВАЛІС ГРУП ЛІМІТЕД (NOVALIS GROUP LIMITED) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/17228/17 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/17228/17 скасувати в частині відмови у прийнятті вимоги про визнання недійсною довіреності. В іншій частині щодо повернення позову без розгляду залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17228/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко