Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" грудня 2017 р. Справа № 906/958/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-71 від 14.04.17)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Житомирського національного агроекологічного університету

про стягнення 18780,53 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 18780,53грн., з яких: 9889,01грн. пені, 1595,71грн. 3% річних, 7295,81грн. інфляційних.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що відповідач допустив порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №491/14-БО(Т)-10 від 30.12.13 розрахувавшись за поставлений газ в період з січня по грудень 2014 року з порушенням встановлених строків.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив. 12.12.17 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити свого представника для участі в судовому засіданні по причині його знаходження на лікарняному.

За нормами ст.28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.Представниками юридичних осіб, крім керівника підприємства та організації, можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Тобто, інтереси підприємства може представляти будь-яка особа на підставі довіреності виданої його керівником.

Відповідно до ст.22 ч.3 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд відхиляє клопотання відповідача, вважає, що відповідач не добросовісно користується своїми правами наданими йому ст.22 ГПК України.

Таким чином, відповідач не скористався своїм правом наданим йому ст.22 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні та надати свої заперечення по суті позову.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Житомирським національним агроекологічним університетом (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №491/14-БО(Т)-10 (а.с.13).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році та природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору за ціною 4473,82грн. за 1000куб.м. (п.5.2 договору).

Додатковими угодами до договору купівлі-продажу природного газу сторони неодноразово вносили зміни до п.5.2 договору (а.с.19-24).

На виконання умов Договору за період з січня 2014 по грудень 2014 постачальник передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 948146,59 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (а.с.25-33).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач, всупереч умовам договору, ст.ст.525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України, неналежним чином виконав свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу, допустивши прострочення оплати, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача 9889,01грн. пені, 7295,81грн. інфляційних, 1595,71грн. 3% річних.

Згідно п.9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

За таких обставин, позивачем не порушено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Що стосується нарахованих позивачем пені за порушення відповідачем своїх зобов'язань по оплаті переданого природного газу слід зазначити наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за переданий природний газ, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Згідно з пунктом 9.3. Договору у разі порушення Покупцем (Відповідачем) строків оплати передбачених Договором зі споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 9889,01 грн.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, оскільки інше не передбачено Договором №13-2011-ТЕ-200-БО.

Окрім того, у п. 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Виходячи із змісту ч. 6 ст. 232 ГК України, судом прийнято до уваги , що період нарахуванням пені у календарних днях не повинен перевищувати 183 дні.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що дана величина обрахована позивачем вірно, у відповідності но норм чинного законодавства, з урахуванням часткових проплат та рекомендацій Вищого господарського суду України, а тому вимога про стягнення 9889,01грн. пені є правомірною.

За ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання (п.6.2 Постанови № 14).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми як і інфляційних втрат не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові ( п.4.1 Постанови № 14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів ( п.3.1 Постанови № 14).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови №14).

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних (а.с.7-10), судом встановлено, що дані величини обраховані позивачем вірно, у відповідності но норм чинного законодавства, з урахуванням часткових проплат та рекомендацій Вищого господарського суду України, а тому вимоги про стягнення 7295,81грн. інфляційних та 1595,71грн. річних підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами і іншими учасниками процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню .

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з Житомирського національного агроекологічного університету (10008, м.Житомир, бул.Старий,7, код 00493681) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, Шевченківський р-н., вул.Б.Хмельницького, буд.6; код 20077720):

- 9889,01 грн. пені;

- 1595,71 грн. 3% річних;

- 7295,81 грн. інфляційних втрат;

- 1600,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 14.12.17

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повідом.)