ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 908/900/17

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівМалетича М.М.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Управління комунальної власності Бердянської міської ради
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 29.08.2017 (головуючий суддя Радіонової О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.)
на рішенняГосподарського суду Запорізької області від 05.07.2017 (суддя Колодій Н.А.)
у справі№ 908/900/17 Господарського суду Запорізької області
за позовомУправління комунальної власності Бердянської міської ради
доФізичної особи-підприємця Максимової Каріни Ернстівни
простягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2014 по 01.08.2015 в розмірі 2.274,49 грн.,
за участю представників
позивачане з'явились,
відповідачане з'явились,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 у справі №908/900/17, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2017, відмовлено в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 2.274,49 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 80 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що відповідачем в ході розгляду спору було самостійно сплачено спірну заборгованість, а тому провадження у справі підлягає припиненню з огляд на відсутність предмет спору.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники сторін не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, між Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Максимовою Каріною Ернстівною (орендар) був укладений договір оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 3,0 кв. м, які знаходяться на балансі підприємства (організації, закладу) - середня школа № 2 для використання його під магазин з продажу біжутерії на підставі рішення виконкому від 28.01.1999 № 43.

Вступ орендаря в користування майном настає з моменту підписанням сторонами договору (п. 2.1 договору).

На виконання умов договору сторонами був підписаний акт здачі-приймання орендованої площі від 15.02.1999, згідно з яким дирекція школи № 2 передала в оренду, а орендар прийняв підсобні приміщення, загальною площею 3,0 кв. м, розташовані в школі №2 по АДРЕСА_1 у м. Бердянську.

Розділом 3 договору сторони визначили орендну плату.

За умовами п. 3.1, п 3.2 договору, в редакції додаткової угоди від 13.03.2006, орендна плата станом на 01.03.2006 складає 47,81 грн. з урахуванням помісячного індексу інфляції. Орендна плата перераховується не пізніше 15 числа кожного місяця на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до п. 4.2 договору орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п. 9.1 договору цей договір укладено строком на 2 роки - з 15.02.1999 по 31.12.2000.

Додатковими угодами від 22.01.2001, від 13.03.2006 та від 21.04.2006 вносилися зміни до п. 9.1 договору, зокрема, за останньою угодою був подовжений строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 15.02.1999 № 09 до 10.03.2011.

Як зазначає позивач, враховуючи відсутність заперечень сторін щодо продовження договору на момент закінчення строку дії договору, строк дії договору продовжувався на той самий строк і на тих самих умовах.

01.08.2015 згідно з Актом здачі-приймання нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 орендар - ФОП Максимова К.Е. здала, а балансоутримувач прийняв нежитлове приміщення загальною площею 3,0 кв. м, розташоване на першому поверсі трьохповерхового будинку загальноосвітньої школи № 2 по АДРЕСА_1.

02.03.2017 позивач звертався до відповідача з претензією № 417, в якій просив перерахувати суму боргу у розмірі 2.774,49 грн.

Відповідач на вказану претензію не відреагував, суму боргу не сплатив.

Зазначене вище стало підставою для звернення до суду позивача з вимогою про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2014 по 01.08.2015, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, в розмірі 2.274,49 грн. за договором оренди комунального майна 15.02.1999 № 09.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п"ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об"активному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судами, додатковою угодою від 22.01.2001 на підставі рішення № 1 від 16.01.2001 сторони продовжили строк оренди приміщення до 31.12.2005 р. (на 5 років).

Додатковою угодою від 13.03.2006 на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 30.12.2005 № 18 продовжено строк оренди приміщення до 31.12.2008.

Додатковою угодою від 21.04.2006 на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 03.04.2006 № 5 продовжено строк оренди приміщення до 10.03.2011 з особливими умовами: забезпечувати доступ до пожежного виходу.

До закінчення терміну дії договору оренди відповідач зверталась до позивача з листом від 03.02.2011 М-347 щодо продовження договору оренди.

За результатами розгляду звернення відповідача Бердянською міською радою прийняті рішення від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна" та від 07.07.2011 № 33 "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна", відповідно до яких доручено Управлінню комунальної власності Бердянської міської ради продовжити строк оренди нежитлового приміщення строком до 10.02.2014 (на 2 роки та 11 місяців) з особливими умовами: "Сторони зобов'язуються змінювати умови орендної плати на підставі рішень Бердянської міської ради, що регулюють розміри орендних ставок за користування майном комунальної власності територіальної громади міста Бердянська".

На виконання вказаних рішень Бердянської міської ради Виконавчий комітет Бердянської міської ради направив ФОП Максимовій К.Е. для підписання в строк до 15.08.2011 проект додаткової угоди до договору оренди комунального майна, а також повідомив про необхідність застрахувати орендоване майно.

ФОП Максимова К.Е. зі свого боку підписала проект додаткової угоди та уклала з ВАТ "Страхова компанія "Оранта-Січ" договір страхування орендованого майна від 15.08.2011 № 29.

З боку орендодавця додаткову угоду щодо продовження договору оренди від 15.02.1999 № 09 укладено не було, оскільки до Управління комунальної власності Бердянської міської ради надійшов припис Бердянської міжрайонної прокуратури від 04.07.2011 вих. № 15/424 про усунення порушень вимог Закону України "Про освіту" щодо дострокового розірвання договорів оренди комунального майна, в тому числі з приватним підприємцем Максимовою К.Е. Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради на виконання припису прокуратури було внесено проект рішення "Про дострокове розірвання договорів оренди комунального майна" на розгляд Бердянської міської ради. За підсумками голосування, що відбулося 26.08.2011, зазначене рішення не прийнято.

Також Бердянському міському голові внесено подання Бердянської міжрайонної прокуратури від 21.01.2013 про скасування пункту 1.1.4 рішення Бердянської міської ради "Про продовження договорів оренди комунального майна" та пункту 1.3 рішення Бердянської міської ради № 33 від 07.07.2011 "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011 № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна".

Як зазначено у листі позивача від 02.08.2013 № 2381, рішенням Бердянської міської ради від 22.04.2013 скасовано п. 1.1.4 рішення Бердянської міської ради "Про продовження договорів оренди комунального майна" та п. 1.3 рішення Бердянської міської ради № 33 від 07.07.2011 р. "Про внесення змін до рішення восьмої сесії міської ради VІ скликання від 31.03.2011 р. № 10 "Про продовження договорів оренди комунального майна". Вказаним рішенням також доручено Управлінню комунальної власності Бердянської міської ради розірвати за взаємною згодою сторін договір оренди комунального майна від 15.02.1999 №09, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею 3,0 кв. м, з ПП Максимовою К.Е. та укласти з ПП Максимовою К.Е. угоду про розірвання договору оренди комунального майна.

Цим листом позивач направив відповідачу на підпис проект угоди про розірвання договору оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09 та просив терміново повернути міськвиконкому, на що відповідач не відреагував.

Доказів укладання додаткових угод щодо продовження сторонами строку оренди приміщення після укладення Додаткової угоди від 21.04.2006 сторонами суду не надано.

Суди першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони під час розгляду справи № 908/389/13-г за взаємним волевиявленням припинили правовідносини за договором оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999 з 22.03.2013.

У даній справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Управління комунальної власності Бердянської міської ради до ФОП Максимової К.Е. за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Бердянської міської ради Запорізької області та відділу освіти виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.03.2013, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.07.2013, провадження було припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки ні відповідач, ні його майно не знаходяться в орендованому приміщенні, а тому ніяких перешкод у користуванні приміщення, яке зазначене прокурором у позові, відповідач не здійснював.

22.03.2013 сторонами був складений та підписаний Акт обстеження приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 площею 3,0 кв. м, відповідно до договору оренди, укладеного між Управлінням комунальної власності Бердянської міської ради та ФОП Максимовою К.Е. від 15.02.1999 № 09, за яким ФОП Максимова К.Е. 22.03.2013 о 14 год. 35 хв. за власним бажанням забрала свої речі з нежитлового приміщення площею 3,0 кв. м, яким вона користується відповідно до договору оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09, а саме - стелаж.

Проте, як вірно відзначив апеляційний суд, такої підстави припинення договору оренди державного та комунального майна як звільнення орендованого приміщення, законом не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участі орендаря); банкрутства орендаря; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Частина 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд обґрунтованого дійшов висновку про те, що договір оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09 за погодженням сторін розірваний не був, доказів звернення до суду щодо дострокового розірвання договору сторонами не надано, а строк оренди приміщення за Додатковою угодою від 21.04.2006 на підставі рішення Комітету по передачі в оренду майна територіальної громади міста Бердянська від 03.04.2006 № 5 сплив 10.03.2011.

Позивач з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2014 до 01.08.2015, яка складає 2.274,49 грн., тобто після закінчення строку, на який був укладений договір оренди комунального майна від 15.02.1999 № 09.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2014 до 01.08.2015, яка складає 2.274,49 грн., апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Такого ж висновку дійшов і місцевий суд, хоч і з помилкових підстав, однак це не вплинуло на правильність прийнятого ним рішення.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи позивач звертався до місцевого господарського суду з заявою про припинення провадження у справі у зв'язку зі сплатою відповідачем суми заборгованості за договором оренди комунального майна № 09 від 15.02.1999 у розмірі 2.274,49 грн., додавши докази відповідної оплати.

Припинити провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмету спору скаржник (позивач) також просив в апеляційній та касаційних скаргах.

Проте місцевий господарський суд не навів доводів прийняття або відхилення даної заяви позивача.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Однак колегія суддів вважає, що в даному випадку суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління комунальної власності Бердянської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2017 у справі №908/900/17 - без змін.

Головуючий суддяО.О. Євсіков
суддіМ.М. Малетич
О.В. Попікова