РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017Справа № 910/18752/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

до Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак"

про стягнення 241539,45 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Полинько О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - Пойда О.А. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про стягнення з Відповідача 241539,45 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату заборгованості за укладеним між сторонами Договором про надання послуг з прийняття, охолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна транзитного аміаку, що поступає по аміакопроводу від підприємств Росії від 29.12.2015 № 1006/1ТА-2016.

Відповідач позов не визнав, пославшись у відзиві на погодження сторонами відповідною угодою розмір заборгованості та фінансових санкцій, а також на те, що донарахування індексу інфляції на неповний місяць є неправомірним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного між Позивачем, як Виконавцем, та Відповідачем, як Замовником, Договору про надання послуг з прийняття, охолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна транзитного аміаку, що поступає по аміакопроводу від підприємств Росії від 29.12.2015 № 1006/1ТА-2016 (що разом із протоколом розбіжностей та додатковими угодами складають Договір) Позивач надавав обумовлені вказаним Договором послуги.

Відповідно до Угоди про реструктуризацію боргу від 14.02.2017 по Договору сторони дійшли згоди, що сума простроченої заборгованості за листопад-грудень 2016 року становить 27591277,03 грн. та її погашення не звільняє замовника від сплати пені та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України фінансових санкцій.

Надалі, сторонами укладено Угоду про реструктуризацію боргу від 06.04.2017 № 2 по Договору, в якій сторони зазначили, що сума простроченої заборгованості була сплачена повністю відповідно до графіку, та після взаєморозрахунків сторони дійшли згоди про те, що сплата фінансових санкцій, згідно з п. 3 Угоди від 14.02.2017, становить 3562593,33 грн. Вказана сума має бути сплачена трьома рівними платежами: до 15.05.2017, до 15.06.2017, до 15.07.2017 згідно з виставленими виконавцем рахунками.

Поряд із цим, актом від 18.08.2017 ревізії фінансово-господарської діяльності Позивача за період з 01.12.2015 по 31.03.2017 було встановлено, що в порушення ст. 625 ЦК України п. 3 Угоди від 14.02.2017 не враховано при розрахунку фінансових санкцій інфляційне збільшення боргу, у зв'язку з чим Позивачем недоотримані 241539,45 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з листом Державного комітету статистики України від 13.02.2009 № 11/1-5/73 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий Позивачем до позову розрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що останній здійснено без урахування вищенаведених приписів, оскільки індекс інфляції Позивачем застосовано за неповний календарний місяць - на 21 день прострочення за березень 2017 року, проте інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення через те, що найменший період визначення індексу інфляції складає місяць.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що Позивачем невірно визначено період нарахування інфляційних втрат, за який такі нарахування не підлягають здійсненню, що свідчить про необґрунтованість даної позовної вимоги.

Крім того, ураховуючи закріплений у ст. 6, 627 ЦК України принцип свободи договору, умовами укладеної між сторонами Угоди від 14.02.2017 було погоджено розмір заборгованості Відповідача та сплату ним фінансових санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, а п. 2 Угоди від 06.04.2017 - розмір цих фінансових санкцій у сумі 3562593,33 грн. та графік їх оплати.

Як убачається із матеріалів справи, Відповідач здійснив оплату вказаних фінансових санкцій у повному обсязі та своєчасно, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень та банківською випискою з рахунку Відповідача, тобто останнім було дотримано положення ст. 509 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України щодо належного виконання зобов'язання.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір, за звернення Позивача до суду з даним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.12.2017

Суддя Сташків Р.Б.