ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 грудня 2017 р. Справа № 902/953/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Вектор 2008", с. Піщана, Білоцерківський район, Київська область

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке", смт Ситківці, Немирівський район, Вінницька область

про стягнення заборгованості 2 434 368 грн 13 коп. за договором поставки № 7 від 10.04.2015 р.

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 01.09.2017 р., паспорт громадянина України № 000287046 виданий 16.01.2017 р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 15.08.2017 р., посвідчення водія ВХХ № 511155 від 02.12.2014 р.

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "Вектор 2008" заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" про стягнення заборгованості 1 913 401 грн 00 коп. за договором поставки № 7 від 10.04.2015 р.

Ухвалою суду від 23.11.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/953/17 та призначено до розгляду на 22.11.2017 р.

15.11.2017 р. та 20.11.2017 р. до суду надійшли супровідні листа позивача, якими долучено до матеріалів справи ряд документів на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2017 р.

Крім того, 23.11.2017 р. позивачем до суду подано супровідний лист з долученим до нього документами, що стосуються предмету спору.

Відповідно до ухвали суду відкладено слухання справи до 07.12.2017 р. для надання сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом.

06.12.2017 р. до суду від позивача надійшла заява вх. № 06-52/11671/17 від 06.12.2017 р. про збільшення позовних вимог згідно якої останній збільшив ціну позову на 1 743 646 грн 54 коп. та просить стягнути з відповідача 3 657 047 грн 54 коп., з яких: 1 913 401 грн 00 коп. боргу, 520 967 грн 13 коп. інфляційних втрат та 1 222 679 грн 41 коп. пені.

07.12.2017 р. на адресу суду надійшла заява позивача вх. № 06-52/11679/17 від 07.12.2017 р. про збільшення позовних аналогічна змісту заяві останнього вх.№ 06-52/11671/17 від 06.12.2017 р.

Також, 07.12.2017 р. відповідачем до суду подано клопотання вх.№ 06-52/11682/17 від 07.12.2017 р. про зменшення суми заявлених штрафних санкцій зважаючи на те, що сума штрафних санкцій складає 1 401 133 грн 70 коп., тобто майже така ж сама сума основного боргу при тому, що понесенні збитки відшкодовуються позивачу стягнення інфляційних втрат.

Крім того, цього ж дня позивачем до суду подано заяву б/н від 07.12.2017 р. (вх. 06-52/11700/17 від 07.12.2017 р.), якою останній відмовився від позову в частині стягнення 1 222 679 грн 41 коп. пені, відтак просив стягнути з відповідача 1 913 401 грн 00 коп. основного боргу та 320 967 грн 13 коп. інфляційних втрат.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі з урахуванням поданих до суду заяв про збільшення позовних вимог та відмову від стягнення пені.

Натомість представник відповідача в поясненнях по суті спору заявлений позов в частинні стягнення основного боргу визнав.

Надавши правову оцінку заявам позивача суд дійшов висновку про те, що на дату прийняття рішення у справі спір вирішується виходячи з ціни позову, що становить 2 434 368 грн 13 коп., з яких: 1 913 401 грн 00 коп. основний борг, 520 967 грн 13 коп. інфляційні втрати.

Крім того у відповідності із приписами ст. 22 ГПК України судом прийнято прийнято до розгляду заяву позивача про відмову від позову в частині стягнення пені.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

10.04.2015 р. між Приватним підприємством "Вектор 2008" (Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (Покупець, Відповідач) укладено договір поставки № 7 (Договір), згідно із п. 1.1. якого продавець зобов'язується в строки, визначені договором, передати у власність покупця (поставити) товар, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість (а.с. 16-18, т. 1).

Відповідно до п.п. 1.2., 2.1., 2.2. Договору найменування товару визначене в Додатках до Договору, які складають його невідємну частину. Розгорнутий асортимент та кількість товару, що постачається, визначаються у Додатках до Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках до Договору та у видаткових накладних щодо кількості товару має видаткова накладна.

Термін поставки товару визначається у Додатках до Договору. Допускається дострокова поставка товару. У разі дострокової поставки продавець зобовязаний повідомити ( в будь-якій формі) покупця про дату дострокової поставки товару (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

Згідно із п. 5.2. Договору загальна вартість товару (в тому числі ПДВ) в гривнях та її еквівалент в іноземній валюті визначаються шляхом складання вартості окремих партій товару, визначених у Додатках до Договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору ціна товару сплачується покупцем (з урахуванням вимог п. 5.4. Договору) наступним чином:

- 30 % ціни заявленої партії товару визначеної до умов п. 5.4. Договору до 14.04.2015 р. (п. 5.3.1. Договору);

- 70 % ціни фактичного отриманого товару до 31.10.2015 р. (п. 5.3.2. Договору).

Згідно із п.п. 7.3., 9.1. Договору перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару та підписання видаткових накладних на товар. Передача-приймання товару здійснюється в пункті поставки, вказаному в Додатках до Договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представниками та скріплення печатками сторін. Строк дії договору становить 12 (дванадцять) місяців. Закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (розділ 10 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторони погодили найменування товару, одиницю виміру та кількість товару, ціну за одиницю товару в доларах США та гривнях та загальну вартість товару з ПДВ, яка становить 2 733 430 грн 00 коп., що станом на 14.04.2015 р. за курсом продажу долару США до гривні на міжбанківському валютному ринку України еквівалентно 119 000 доларів США (а.с. 19, т. 1).

Крім того п.п. 3, 4 Додатку визначено, що товар поставляється на умовах ЕХW (згідно Інкотермс у редакції 2010 р.) склад постачальника. Строк поставки до 15.04.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем відповідно до умов укладеного Договору поставлено відповідачу згідно видаткової накладної № 21 від 14.04.2015 р. товар (насіння гібрида кукурудзи) на суму 2 733 430 грн 00 коп. та виставлено рахунок № 22 від 14.04.2015 р. на оплату товару на вказану суму, вказавши в ньому, що передоплата 30 % становить 820 029 грн 00 коп. (а.с. 20-21, т. 1).

Зазначений товар прийнято уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності № 49 від 14.04.2015 р. в повному обсязі без будь-яких зауважень та без претензій про що свідчить підпис вказаної особи на вказаній видаткові накладні (а.с. 22, т. 1).

На підтвердження факту поставки позивачем товару відповідачу в матеріал справи також міститься податкова накладна (дата складання 14.04.2015 р.), в якій відображено господарську операцію з поставки насіння гібрида кукурудзи ТОВ "Ситковецьке" на суму 2 733 430 грн 00 коп. (а.с. 23, т. 1).

Однак, відповідач свої договірні зобовязання виконав частково, за поставлений товар розрахувався лише в сумі 820 029 грн 00 коп., що підтверджується карткою рахунку 361 за 01.01.2015-09.10.2017 (а.с. 24, т. 1).

Таким чином борг відповідача за отриманий товар становить 1 913 401 грн 00 коп. (2 733 430 грн 00 коп. 820 029 грн 00 коп. = 1 913 401 грн 00 коп.), розмір якого власне не заперечується відповідачем в ході розгляду справи, зокрема, безпосередньо представником останнього в судовому засіданні 08.12.2017 р.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами та претензіями щодо оплати поставленого насіння кукурудзи, які як слідує з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю не виконано, що слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами Договору поставки товару № 7 від 10.04.2015 р. між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 1 913 401 грн 00 коп. заборгованості за отриманий товар правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 520 967 грн 13 коп. інфляційних втрат за період 01.11.2015 р. по 06.12.2017 р., за результатом чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства.

Поряд з цим при перевірці правильності нарахування інфляційних втрат судом враховується, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (п.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

Натомість, як встановлено судом, позивачем в розрахунку інфляційних втрат зазначено період їх нарахування з 01.11.2015 р. по 06.12.2017 р., тоді як слід було нараховувати (з урахуванням вищевикладеного) з 01.11.2015 р. по 01.12.2017 р.

Здійснивши обрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.5.3" інфляційних втрат у визначений період, судом отримано суму інфляційних втрат в розмірі 571 863 грн 73 коп., яка є більшою ніж та, що заявлена позивачем 520 967 грн 13 коп., однак враховуючи, що визначення ціни позову є правом та виключною прерогативою позивача до стягнення підлягають інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, в засіданні суду розглянуто заяву позивача від 07.02.2017 р. (вх. № 06-52/11700/17 від 07.12.2017 р.) про відмову від позову в частині стягнення 1 222 679 грн 41 коп. пені нарахованої за період з 01.11.2015 р. по 30.11.2017 р.

Давши оцінку даній заяві суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення 1 222 679 грн 41 коп. пені приймається судом, оскільки відмова позивача від позову в цій частині не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про відмову від позову підписано уповноваженим представником позивача (ОСОБА_1О.) зміст довіреності якого (б/н від 01.09.2017 р.) свідчить про відсутність обмежень на подання такого роду заяв.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення 1 222 679 грн 41 коп. пені нарахованої за період з 01.11.2015 р. по 30.11.2017 р. підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу та інфляційних втрат, в тому рахунку доказів проведення остаточних розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення пені.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в частинні відмови позивача від позову про стягнення пені поверненню судом не підлягає з огляду на приписи п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

07.12.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке", вул.Мандролька, 19, смт Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865 (ідентифікаційний код - 33845116) на користь Приватного підприємства "Вектор 2008", вул. Замкова, буд. 1-А, с. Піщана, Білоцерківський район, Київська область, 09160 (ідентифікаційний код - 35964436) - 1 913 401 грн 00 коп. боргу, 520 967 грн 13 коп. інфляційних втрат та 36 515 грн 52 коп. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення 1 222 679 грн 41 коп. пені.

4. Провадження у справі в частині стягнення 1 222 679 грн 41 коп. пені нарахованої за період з 01.11.2015 р. по 30.11.2017 р. припинити згідно з п. 4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12 грудня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи