РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/17749/17
За позовом Управління поліції охорони в м. Києві

до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС"

про стягнення 2 517,55 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Нестерак С.В.(дов. від 08.11.2016)

Від відповідача: Юрко О.Є.(дов. від 12.09.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору про надання послуг № 3/295 від 30.11.2005 у розмірі 2 517,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2017 порушено провадження у справі №910/17749/17 та призначено до розгляду на 02.11.2017.

Судове засідання 02.11.2017 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2017 розгляд справи призначено на 21.11.2017.

Представник відповідача в судове засідання 21.11.2017 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 21.11.2017 прибув представник позивача, дав пояснення по справі та подав заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2017 здійснено заміну первісного відповідача по справі № 910/17749/17 за позовом Управління поліції охорони в м. Києві до Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" Автобусний парк № 2 (ФІЛІЯ КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "КИЇВПАСТРАНС" "АВТОБУСНИЙ ПАРК №2" Код ЄДРПОУ ВП: 05446692, Місцезнаходження ВП: 02090, м. Київ, Дніпровський район, ВУЛИЦЯ ПРАЗЬКА, будинок 7), про стягнення заборгованості за договором від 30.11.2005 № 3/295 Тр на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони, належним відповідачем - Комунальне підприємство "КИЇВПАСТРАНС" (Код , 04070, м. Київ, вул. НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2).

Відкладено розгляд справи на 07.12.2017.

В судове засідання 07.12.2017 прибув представник позивача, дав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 07.12.2017 також з'явився, проти позову заперечував, про що подав письмовий відзив на позовну заяву. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем не вказано правової природи виникнення суми основного боргу.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

30.11.2005 між Державним закритим акціонерним товариством «ОХОРОНА - Комплекс» та комунальним підприємством «КИЇВПАСТРАНС» Автобусний парк № 2 (далі - відповідач) було укладено договір № 3/295 Тр на надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду охорони (далі - Договір).

Згідно з Угодою про заміну сторони в Договорі від 12.03.2007, що укладена між відповідачем, Державним закритим акціонерним товариством «ОХОРОНА - Комплекс» та Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в м. Києві, починаючи з 01.03.2007 права та обов'язки за Договором перейшли від ДЗАТ «ОХОРОНА - Комплекс» до Управління ДСО при ГУМВС України в м. Києві. .

Управління поліції охорони в м. Києві, код ЄДР 40109147, (далі - Позивач, УПО в м Києві), створене відповідно до Закону України «Про національну поліцію», постанови КМУ від 13.10.2015 № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів ОВС».

Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1139 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року № 834» встановлено, що новостворені підрозділи поліції охорони є правонаступниками державних установ Державної служби охорони при МВС України, що ліквідуються. Згідно із спільним наказом МВС України та Національної поліції України від 26.01.2016 № 51/64, Положенням про УПО в м. Києві, затвердженого наказом Національної поліції України від 19.09.2016 № 875, встановлено, що УПО в м. Києві є правонаступником УДСО при ГУМВС України в м. Києві (код 08596920).

За умовами Договору Позивач зобов'язався здійснювати спостереження та обслуговування сигналізації на об'єкті (п.2.1. Договору), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Празька, 7 (Додаток 1 до Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, вартість послуг охорони за Договором визначається на підставі Розрахунку вартості (Додаток 2 до Договору).

Оплата послуг за Договором здійснюється відповідно до п. 3.2. Договору, а саме: щомісячно до 20-го числа місяця, в якому надаються послуги.

Як свідчать матеріали справи, свої зобов'язання за Договором позивачем було виконано своєчасно та в повному обсязі.

Проте, порушуючи умови Договору щодо оплати, відповідачем були не оплачені охоронні послуги, надані протягом червня - вересня 2017 року, в результаті чого (згідно Розрахунку позовних вимог - Додаток № 7) виникла заборгованість в сумі 2403 (дві тисячі чотириста три) грн. 66 коп.:

червень - 743,40 грн.;

липень - 768,18 грн.;

серпень - 768,18 грн.;

вересень - 123,90 грн.

В порядку досудового врегулювання спорів та відповідно до п 3.3. Договору відповідачу було вручено претензію від 21.08.17 № 880/43/29/16/01 - 2017.

Листом від 30.08.2017 № 665 відповідач визнав наявну заборгованість.

Таким чином, твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву з приводу того, що позивачем не вказано правової природи виникнення суми основного боргу, спростовуються визнанням боргу відповідачем в листі від 30.08.2017 № 665, що свідчить про розуміння відповідачем правової природи заборгованості перед позивачем.

Відповідно до умов Договору (абз. 2 п. 3.3. Договору) надання послуг охорони було припинено, а Договір розірвано 05.09.2017.

Отже, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір укладений між сторонами має ознаки договору про надання послуг, а відтак до даних правовідносин мають застосуватися положення, що регулюють даний вид договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору про надання послуг, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 901 - 907 ЦК України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, факт несплати відповідачем позивачу коштів за отримані послуги належним чином доведений, а також доведений обов'язок відповідача оплатити позивачу коштів за отримані послуги, що дає суду підстави задовольнити позов позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2403,66 грн.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 113,45 грн.

Відповідно до п. 5.13. договору у випадку несплати або неповної оплати замовником послуг виконавця, виконавець нараховує, а замовник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу протягом всього строку прострочення.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного кодексу України є сплата боржником неустойки.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення пені в сумі 113,46 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Управління поліції охорони в м. Києві задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (02090, м.Київ, вул. Празька, буд. 7, ) на користь Управління поліції охорони в м. Києві (04050, м.Київ, вул. Студентська, буд. 9, ) основний борг в сумі 2403 (дві тисячі чотириста три) грн. 66 коп., пеню в сумі 113(сто тринадцять) грн. 46 коп. та судовий збір у розмірі 1 600(одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 12.12.2017