ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р.Справа № 922/3269/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків
про стягнення 4601507,80 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №2-650д від 01.08.2017р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №30 від 10.07.2017р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування", в якій позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 1769810,69 грн. та пеню у розмірі 2831697,11 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №УГВ3292/11-16 від 20.01.2016р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

08.11.2017р. відповідачем у справі наданий до суду відзив на позовну заяву за вх.№36820, в якому просив суд у задоволенні позову щодо стягненні пені у розмірі 2831693,11 грн. відмовити, оскільки відповідач не може бути притягнений до цивільно - правової відповідальності у вигляді нарахування пені за порушення строків поставки товару та зобов'язання відповідача за спірним договором не є грошовими. Щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1769810,69 грн. відповідач просить зменшити суму штрафу на підставі п.3 ст. 83 ГПК України на 95%, у зв'язку із знаходженням відповідача у скрутному фінансовому становищі.

У судовому засіданні 08.11.2017р. оголошувалась перерва до 27.11.2017р. о 11:30.

Представник відповідача 27.11.2017р. звернувся до суду із клопотанням про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.11.2017р. клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи задоволено та продовжено строк розгляду справи до 12.12.2017р. Розгляд справи відкладено на "07" грудня 2017 р. о 11:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву, що наданий раніше до суду, а саме просив у задоволенні позову щодо стягнення пені відмовити, а саму штрафу нарахованого позивачем зменшити на 95%.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець та далі по тексту - позивач) та Приватним акціонерним товариством «Харківський завод транспортного устаткування» (постачальник, далі по тексту - відповідач) укладений договір поставки (закупівля товару за власні кошти) №УГВ3292/11-16 від 20.10.2016 року, (далі по тексту договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід'ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації (далі по тексту - специфікація).

Відповідно до п.5.1 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників та вантажоотримувачів вказується в cпецифікації до договору.

Пунктом 1 cпецифікації №1 від 20.10.2016 року (з урахуванням додаткової угоди №1 від 20.10.2016 року) передбачено поставку 6 шт. установок насосних пересувних УНП-160x40 на шасі КрАЗ 63221-05 (6x6) Євро-5 з додатковим обладнанням на загальну вартість 25 283 009,88 грн. з ПДВ.

Згідно з п.5.2 договору обсяг поставки товару визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі XIV договору.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу рознарядки від 20.10.2016 №11/2-2241 та№11/2-2242. Факт отримання підтверджується скріпленою печаткою розпискою від 21.10.2016 року, яку склала уповноважений представника відповідача ОСОБА_3

Пунктом 3 специфікації №1 від 20.10.2016 року (з урахуванням додаткової угоди №2 від 27.02.2017 року) визначено строк поставки товару: до 31.05.2017 року.

Станом на 20.09.2017 р., зобов'язання, щодо поставки 6 шт. установок насосних пересувних УНП-160х40 на шасі КрАЗ 63221-05 (6x6) Євро-5 з додатковим обладнанням на загальну вартість 25 283 009,88 грн. з ПДВ відповідачем не виконано взагалі, чим порушено п.5.1 договору.

У зв'язку із простроченням поставки відповідачем товару позивачем нараховано згідно п.7.1. договору штраф у розмірі 1769810,69 грн. та пеню у розмірі 2831697,11 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає проте, що зобов'язання відповідача за спірним договором не є грошовими та відповідач не може бути притягнений до цивільно - правової відповідальності у вигляді нарахування пені та просить суд у задоволенні позову щодо нарахування пені відмовити.

Суд, не погоджується уз позицією відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Факт порушення відповідачем зобов'язання в частині дотримання встановленого договором строку поставки позивачу товару вартістю 25283009,88 грн. встановлено, і відповідачем не заперечується, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, зокрема, встановленої договором.

Згідно із п.7.11. договору, у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до договору, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Положення пункту 7.11. Договору не визнано недійсним і не є нікчемним в силу прямої вказівки закону.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені, нарахованої саме на підставі п.7.11. Договору, а не на підставі положень Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" або абзацу 3 ч.2 ст.231 ГК України, та не посилався на приписи ст.549 ЦК України, якою дійсно унормовано нарахування пені саме за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Втім, чинне законодавство не містить заборони сторонам на власний розсуд встановлювати у договорі певний вид відповідальності за порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань.

Так, ст.199 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватись передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.ч.1, 4 ст.231 ЦК України).

Отже, сторонами було унормовано у п.7.11. договору розмір такої штрафної санкції як пеня у відсотковому відношенні від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, по аналогії з тим, як унормовано в законі (ч.2 ст.231 ГК України) визначення розміру штрафних санкцій, зокрема, пені, у разі якщо порушено зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, що узгоджується з вищенаведеними положеннями законодавства, а також з положеннями законодавства про свободу договору (ст.267 ЦК України).

Перевіривши нарахування позивачем пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, що погодили сторони при укладанні договору, суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України, про що зазначав у постанові від 23.02.2017р. по справі №914/2057/16.

Згідно п.1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналогічний висновок зробив Верховний суд України, про що зазначено у постанові від 08.02.2017р. по справі №910/29752/15.

Позивач також просить стягнути з відповідача штраф нарахований згідно п.7.11. договору у розмірі 1769810,69 грн.

Проте, відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру штрафу на 95% та зазначав, що знаходиться в тяжкому фінансовому становищі.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Згідно пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Вказана норма може застосовуватись виключно у взаємозвязку (сукупності) з нормами матеріального права, якими передбачена можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. При цьому, слід зазначити, що у разі коли відповідні санкції застосовуються не у звязку з порушенням зобовязання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

Відповідно до пункту 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (частина перша статті 233 Господарського кодексу України).

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує те, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно надмірною, вказане не узгоджується із передбаченими у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509, частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, в звязку з чим господарському суду надане право на її зменшення. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати за три місяці у розмірі 2 366 138,21 грн., що підтверджено довідкою наданою головним бухгалтером ПрАТ "ХЗТУ". Прибуток відповідача за 2016 рік становить 2 306 000,00 грн., тобто трохи більше сум пені та штрафу нарахованих позивачем. Також судом встановлено, що діяльність відповідача пов'язана із розробленням військової техніки для Міністерства оборони України завдяки чому відбувається безперервний розвиток та поліпшення боєздатності армії Збройних сил України.

Зваживши на фактичні обставини спору, поведінку відповідача у спірних правовідносинах, а саме затримка поставлення товару виникла не унаслідок неправомірної поведінки відповідача, взявши до уваги інтереси обох сторін, з огляду на приписи статей 253, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України та статей 231-233 Господарського кодексу України, з метою уникнення зупинення підприємства відповідача, яким виготовляється військова техніка для армії Збройних сил України, спираючись на принципи справедливості та розумності, керуючись пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновку про доцільність зменшення розміру штрафу на 50%, а саме до суми у розмірі 884905,35 грн. у зв'язку з порушенням відповідачем своїх договірних зобов'язань, тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу підлягає частковому задоволенню. Присудження до стягнення штрафу у вказаному розмірі, з урахуванням обставин справи, відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, способом стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань, а також засобом недопущення використання пені, як інструменту отримання безпідставних доходів. В частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 884905,34 грн. - у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, буд.14, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) пеню у розмірі 2 831 697,11 грн. та штраф у розмірі 884905,35 грн. та судовий збір у розмірі 69022,62 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 884905,34 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 08.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_4