ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017р. Справа № 914/2026/17

За позовом: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Винниківської міської ради, м.Винники

До відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім», м.Винники

Про стягнення заборгованості в сумі 318 268,68 грн.

Суддя - Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання зявились:

від прокуратури: ОСОБА_1

від позивача: ОСОБА_2 -представник

від відповідача: ОСОБА_3

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Позов заявлено заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Винниківської міської ради до ТзОВ «Гал-Дім», про стягнення заборгованості в розмірі 318 268,68 грн. із сплати пайового внеску.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судових засіданнях представник прокуратури позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх за доводити з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, наданих поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзОВ «Гал-Дім», як Замовник не виконав свої зобовязання по Договору про пайову участь від 26.08.2011 року в частині сплати розміру пайового внеску у встановлені строки.

Представник позивача в судових засіданнях позов прокурора підтримав, просив задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень , відповідач посилається на те, що у нього відсутня заборгованість перед виконавчим комітетом Винниківської міської ради з тих підстав, що ним витрачено кошти на будівництво трансформаторної підстанції, розташованої поза межами земельної ділянки, що , на його думку, є підставою зарахування витрачених коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Винники в розмірі 318 268,68 грн. пайової участі.

Крім того, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення коштів за договором від 26.08.2011 року, термін сплати яких встановлений протягом шести десяти календарних днів з дня підписання даного договору, оскільки до моменту звернення прокурора з позовом про стягнення цих коштів пройшло шість років.

В судовому засіданні 04.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

26.08.2011 року між Виконавчим комітетом Винниківської міської ради та ТзОВ «Гал-Дім» (Замовник) було укладено договір про пайову участь №53 будівництва 24-квартирного житлового будинку по вул.. Івасюка,54 у м.Винники , відповідно до якого Замовник зобовязувався здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку , передбаченому цим договором.

За умовами п.2.2 Договору Замовник зобовязувався сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Винники в сумі 318268,68 грн. протягом шестидесяти календарних днів з дня підписання даного договору.

Як стверджує прокурор, ТзОВ «Гал-Дім» умови договору про пайову участь від 26.08.2011 року в частині сплати пайового внеску виконані не були, що стало підставою звернення з позовом про стягнення суми несплаченого пайового внеску.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

Приймаючи рішення у даній справі суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини третьої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною пятою статті 40 вищезазначеного Закону встановлено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Згідно з пунктом четвертим частини девятої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Сторонами Договору встановлено (пункті 2.2. Договору), що відповідач зобовязаний сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Винники в сумі 318268,68 грн. протягом шестидесяти календарних днів з дня підписання даного договору .

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, доказів сплати пайового внеску у визначений Договором строк, а саме до 26.10.2011 року відповідач суду не надав.

Є необґрунтованими і не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про те, що збудована ним у 2006-2007 роках трансформаторна підстанція ( вартість якої перевищує розмір пайового внеску) є підставою зарахування на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Винники в розмірі пайової участі за договором №53 від 26.08.2011 року.

Слід звернути увагу, що будівництво трансформаторної підстанції здійснювалось відповідачем у 2006-2007 роках, а договір про пайову участь №53 укладений між сторонами 26.08.2011 року . На час укладення договору про пайову участь сторони могли передбачити порядок зарахування витрачених на будівництво трансформаторної підстанції кошів в рахунок сплати розміру пайового внеску, проте цього не зробили. Договір про пайову участь є чинним, не визнаний судом недійсним, зміни до нього в частині порядку та строків сплати коштів не вносились. З огляду на викладене, обовязок відповідача в частині оплати пайового внеску у визначені договором строки є незмінним і повинен був бути виконаний в термін до 28.10.2011 року.

Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне:

За змістом ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення з відповідача коштів несплаченого пайового внеску прокурор звернувся 05.10.2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Підставою для представництва інтересів держави, як зазначає прокурор, шляхом подання позову слугує не вжиття достатніх заходів, в тому числі позовного характеру, що стягнення заборгованості зі сплати пайових внесків, що свідчить про неналежне здійснення Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради захисту інтересів держави. підставою для представництва інтересів держави шляхом подання позову є те, що невжиття заходів із стягнення наявної заборгованості порушує право міської ради на своєчасне отримання коштів, які зараховуються до місцевого бюджету, а також становлять загрозу порушення інтересів держави щодо своєчасності та повноти перерахування реверсних дотацій до державного бюджету з місцевого бюджету.

Слід зазначити, що Верховним Судом України неодноразово висловлювалися правові позиції з приводу застосування положень законодавства України про позовну давність. Ці позиції, в силу вимог ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для суду при розгляді даної справи.

Зокрема Верховним Судом України робилися наступні висновки:

- для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (29 жовтня 2014 року № 6-152цс14);

- прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, в особі уповноваженого органу, але не наділяє прокурора повноваженнями порушувати питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду (25 березня 2015 року № 3-21гс15);

- для прокурора перебіг строку позовної давності за позовними заявами, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватися з часу коли відповідний орган довідався чи міг довідатися про порушення його прав чи особу, що їх порушила (01 липня 2015 року №6-178цс15).

Як вбачається з письмових пояснень прокурора, на його думку, вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання свого боргу , а саме : звернення відповідача у 2013 році з позовом до Виконавчого комітету Винниківської міської ради про зарахування грошового внеску у розмірі 396035 грн. в розмір пайової участі за договором №53 від 26.08.2017 року, перервало позовну давність. З огляду на ті обставини, що постановою Личаківського районного суду м.Львова від 06.08.2013 року в адміністративній справі № 2-а/463/100/13, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 року позов ТзОВ «Гал-Дім» було задоволено і зазначені судові рішення скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017 року, прокурор стверджує, що перебіг позовної давності для позивача по даному спору починається з червня 2017 року.

Зазначені доводи прокурора необгрунтовані і не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне:

При вирішенні питання про пропуск прокурором позовної давності, суд виходить з того, що в даній справі прокурор звернувся до суду за захистом прав держави в особі її уповноваженого органу.

Відповідно до ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як вже зазначалося раніше, термін сплати пайового внеску по договору №53 від 26.08.2011 року сплив 26.10.2011 року , а відтак термін позовної давності що стягнення розміру несплаченого пайового внеску почався з жовтня 2011 року.

Суд погоджується із доводами відповідача, що статтею 264 ЦК України передбачено виключний перелік обставин з настанням яких перебіг позовної давності переривається.

Відповідно до п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року ( із змінами і доповненнями) , правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи судових рішень, на які покликається прокурор, як на підставу переривання строку позовної давності, вони стосується вимог ТзОВ «Гал-Дім» про зарахування пайового внеску із зобовязань в інших правовідносинах.

Крім того, право позивача на стягнення коштів із сплати пайового внеску , яке виникло у жовтні 2011 року жодним чином не стосується подання відповідачем позову про спонукання до вчинення дій і не може свідчити про визнання ним свого обовязку щодо сплати пайового внеску, який фактично заперечується відповідачем , оскільки він вважає, що витрачені ним кошти на будівництво трансформаторної підстанції у 2006-2007 роках вже є сплатою пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

В постанові № 608/969/13-ц від 12.04.2017 р. Верховний Суд України висловив правову позицію, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Враховуючи те, що в даній справі держава в особі уповноваженого її органу Виконавчого комітету Винниківської міської ради вчиняла дії щодо порушення своїх прав та не зверталась з позовом про стягнення з відповідача коштів у встановлені строки, відтак вона несе ризик спливу строку позовної давності.

З огляду на вище наведене, не підлягає до задоволення вимога прокурора про стягнення з відповідача коштів в розмірі 318 268,68 грн. по договору про пайову участь №53 від 26.08.2011 року.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43, 49, 82, 83,84,85 , ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05.12.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.