РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017Справа №910/20412/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

про відшкодування шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Шпура Ю.В., за довіреністю;

від відповідача - Усенко А.М., за довіреністю.

обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2016 у справі № 910/20412/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі № 910/20412/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням від 14.07.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/20412/16.

За результатами повторного автоматичного розподілу справа №910/20412/16 передана для подальшого розгляду судді Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 17.07.2017 прийнято справу до провадження судді Борисенко І.І.

Розгляд справи відкладався.

Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 17.07.2017 надані пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 06.07.2017, в яких позивач позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач, у поданих до суду письмових поясненнях у задоволенні позову просив відмовити, оскільки вина ОСОБА_3, який керував транспортним засобом БАЗ, державний номер НОМЕР_1 у завданні шкоди не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, дослідивши обставини на дослідження яких вказав Вищий господарський суд України у постанові від 06.07.2017, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Есо-Автотехнікс" укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №1009522, за яким застраховано автомобіль марки Ford, д.н. НОМЕР_6.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

З довідки № 9302322 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 16 листопада 2013 р. в м. Сімферополь сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Ford, д.н. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки БАЗ, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3.

Відповідно до довідки ДАІ №9302322 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. За фактом правопорушень, які призвели до сконання ДТП, складено адміністративний протокол №А360841Б за статтею 124 кодексу України про адміністративне правопорушення. Матеріали ДТП направлено до суду Центрального району м. Сімферополя.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю Ford, д.н. НОМЕР_6, який був застрахований у позивача згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту від 21.08.2013 №1009522.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП 16.11.2013, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 під керуванням транспортного засобу БАЗ, д.н. НОМЕР_1, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4240734. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000,00 грн., франшиза - 0 грн., строк дії полісу з 25.09.2013 до 24.04.2014.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АС/4240734 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля БАЗ, д.н. НОМЕР_1, на час спірної ДТП.

Відповідно до норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, регулюється не тільки приписами Закону України "Про страхування", а і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014 р. №6-49цс14 та від 02.12.2015 р. №6-691цс15).

Як встановлено судом, відповідно до дослідження № АА6619ОВ_дод-13.12/2 від 13.12.2013 матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові Ford, д.н. НОМЕР_6, в результаті його пошкодження, визначений на підставі протоколу огляду і калькуляції відновлювального ремонту складає: 143 237, 20 грн. У вищевказаному дослідженні вказано, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Ford, д.н. НОМЕР_6 - становить 0.

Слід зазначити, що дані, зазначені у ремонтній калькуляції №АА6619ОВ-D від 11.12.2013, відповідають даним встановленим в п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Зміст ремонтної калькуляції не суперечить умовам чинного законодавства України про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась на основі комп'ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Судом також враховано, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що "Ford, д.н. НОМЕР_6, рік випуску автомобіля - 2013, а отже на момент ДТП (16.11.2013) строк його експлуатації складав менше року, а отже не перевищував семи років. Таким чином підстав для вирахування зносу в даному випадку не має.

ПАТ "НАСК "Оранта" склав страховий акт № СТО-13-15015/1 від 13.04.2014, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 57 471,53 грн.

Відповідно до страхового акту №СТО-13-15015/1 від 13.01.2014, з урахуванням умов договору страхування, висновку автотоварознавчого дослідження № АА6619ОВ_дод-13.12/2 від 13.12.2013, позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 21.08.2013 №1009522, на підставі страхового акту №СТО-13-15015/1 від 13.01.2014, позивачем виплачено на рахунок Страхувальника 57 471,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.12.2016 №045756.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Отже, за приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Таким чином після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача в розмірі 57 471,53 грн.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для стягнення визначеної позивачем суми витрат пов'язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 50 000,00 грн., які Відповідачем не відшкодовані.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зокрема зазначав про те, що позивачем не надано доказів встановлення, відповідно до вимог чинного законодавства України вини у скоєній ДТП саме водія, який керував застрахованої у їх компанії автомобілем, а саме не надано відповідної постанови суду.

На виконання вказівок викладених в постанові Вищого господарського суду України від 06.07.2017, судом встановлено наступне.

Відповідно до довідки ВДАІ Сімферопольського МУ винним в даній ДТП визнано водія автомобіля ОСОБА_3 та за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол АБ № 360841 за статтею 124 КУ пАП.

Матеріали ДТП направлено до Центрального районного суду м. Сімферополя.

Позивачем було надіслано запит до Центрального районного суду м. Сімферополя щодо отримання копії постанови відносно ОСОБА_3

В судовому засіданні, призначеному на 28.11.2017 позивачем долучено судом до матеріалів справи копію постанови Центрального районного суду м. Сімферополя від 17.12.2013 №124/10495/13-п про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_3 16.11.2013 року об 11-00 год. у м. Сімферополі, по вул. Ак-Кая, керуючи т/з «БАЗ», н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого не впорався з керуванням та здійснив виїзд на зустрічну смугу де скоїв зіткнення з т.з. «Форд», н.з. АА66190В, під керуванням водія ОСОБА_4, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Своїми діями порушив вимоги п. 12.1 ПДР України.

Суд визнає подану копію постанови Центрального районного суду м. Сімферополя від 17.12.2013 №124/10495/13-п, як належний та допустимий доказу у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Постанова Центрального районного суду м. Сімферополя про визнання вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП була винесена 17.12.2013, тобто до початку тимчасової окупації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» цей закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Зважаючи на те, що територія Автономної Республіки Крим визнана окупованою територією відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014, датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року, виходячи з правового статусу та режиму окупованої території України та мети вказаного закону, суд визнає подану копію постанови Центрального районного суду м. Сімферополя як належний та допустимий доказ у справі щодо наявності вини ОСОБА_3

При цьому, відповідно до п.7.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції») щодо роз'яснення до застосування статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визначено, зокрема, що до заяви про відновлення справи додаються документи або їх копії, що збереглися у заявника або у справі (навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку), і докази надіслання копій заяви іншим відомим заявникові учасникам судового процесу, а за неможливості такого надіслання в заяві має бути зазначено і обґрунтовано поважну причину (причини), з якої відповідну копію неможливо надіслати.

Одночасно, згідно правової позиції Вищого господарського суду України викладеної в постанові від 27.01.2016 року у справі №910/17113/15 відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким названий вище громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння ДТП не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 35 ГПК України таке рішення є обов'язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

В матеріалах справи міститься копія пояснень самого водія ОСОБА_3, копію заяви про страхову виплату, що подавалась власником пошкодженого автомобіля Ford, д.н. НОМЕР_6, де, зокрема, зазначена схема ДТП, що мала місце 16.11.2013 та пояснення водія ОСОБА_4

Також, відповідно до наявних пояснень водія ОСОБА_3, вбачається, що останній зазначив про те, що він керуючи застрахованим автомобілем марки БАЗ, д.н. НОМЕР_1, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем Ford, д.нНОМЕР_6.

Надана схема ДТП також надає можливість переконатись у тому, що зіткнення вказаних вище автомобілів відбулось саме через порушення водієм ОСОБА_3Правил дорожнього руху України.

Таким чином, враховуючи все вище зазначене, вина ОСОБА_3 у спірному дтп встановлена і доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З урахуванням зазначених норм чинного ЦК України, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АС/4240734 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача (57 471,53 грн.) з урахуванням того, що франшиза за полісом №АС/4240734 дорівнює 0, тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 50 000,00 грн.

За встановлених обстави справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно до ч. 5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, буд. 25, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) страхове відшкодування в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.12.2017

Суддя І.І. Борисенко