ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/3593/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіс" м. Вінниця
до Приватне АТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" м. Харків
про стягнення коштів в сумі 335866,89 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, адвокат;

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство АВІС - звернувся з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства Харківський хлібокомбінат Слобожанський - про стягнення коштів в сумі 335866,89 грн., з яких: 167000,50 грн. сума основного боргу; 44069,99- пеня; 20973,89 грн. 3% річних; 103823,41 грн. інфляційного збільшення.

Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконує свої грошові зобовязання за договором №ДМП-56 від 03.12.2014 р.

04.12.2017 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх.№40318), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача: 167000,50 грн. сума основного боргу; 45524,87 грн. - пеня; 21849,94 грн. 3% річних; 105313,58 грн. інфляційного збільшення.

Розглянувши вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог, керуючись ст. 22 ГПК України, відповідно до якої позивач може до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог, враховуючи, що заяву про збільшення розміру позовних вимог підписано повноважним представником позивача, за збільшення позовних вимог позивачем доплачено судовий збір, суд дійшов висновку про прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог (вх.№40318) та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

В судовому засіданні 13.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги з урахуванням збільшення - підтримав в повному обсязі.

В судове засідання 13.12.2017 р. представник відповідача не з'явився. 07.11.2017 р. відповідач звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Ухвалою суду від 08.11.2017 р. вказане клопотання було задоволено судом, розгляд справи було відкладено. Згідно з клопотанням відповідача (т.с. 1 арк.с. 115) 08.11.2017 р. відповідач з матеріалалми справи ознайомився, втім відзиву на позовну заяву не надав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

03.12.2014 р. між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як покупцем) було укладено договір поставки №ДМП-56 (далі договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобовязується прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 2.7 договору поставки, моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є момент (дата, час) фактичної передачі партії товару покупцю з усіма товарно-супровідними документами.

В п. 3.4 договору поставки сторони домовились, що оплата товару здійснюється за кожну отриману партію згідно отриманої накладної протягом 14 календарних днів, рахуючи з дати, зазначеної у видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.7 договору поставки, якщо покупець, перерахувавши певну суму коштів, не зазначив їх призначення, постачальник має право зарахувати такі кошти на погашення існуючого боргу за будь-яку партію товару.

Згідно з п. 6.7 договору поставки, за порушення термінів фінансових зобовязань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Позивач стверджує, що на підставі договору поставки він поставив, а відповідач прийняв в період з 17.12.2014 р. по 30.06.2017 р. товар на загальну суму 8341107,00 грн.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано до матеріалів справи видаткові накладні (т.с. 1 а.с. 66-111) на загальну суму 8169748,00 грн., а саме: ВН № АУ000072090 від 17.12.2014р. на суму 140 750,00 грн.; ВН № АУ000073632 від 23.12.2014р. на суму 145 500,00 грн.; ВН № АУ000074808 від 26.12.2014р. на суму 156 000,00 грн.; ВН № АУ000002855 від 17.01.2015р. на суму 315 800,00 грн.; ВН № АУ000007213 від 10.02.2015р. на суму 160 200,00 грн.; ВН№ АУ000013567 від 14.03.2015р. на суму 502 950,00 грн.; ВН№ АУ000016665 від 30.03.2015р. на суму 232 786,00 грн.; ВН № АУ000024198 від 09.05.2015р. на суму 451 170,00 грн.; ВН№АУ000031421 від 13.06.2015р. на суму 223 080,00 грн.; ВН № АУ000034090 від 25.06.2015р. на суму 171 600,00 грн.; ВН № АУ000040082 від 26.07.2015р. на суму 246 675,00 грн.; ВН № АУ000044837 від 18.08.2015р. на суму 297 500,00 грн.; ВН № АУ000052414 від 24.09.2015р. на суму 251 000,00 грн.; ВН № АУ000057177 від 17.10.2015р. на суму 176 900,00 грн.; ВН № АУ000059330 від 27.10.2015р. на суму 213 900,00 грн.; ВН№ АУ000063169 від 14.11.2015р. на суму 107 500,00 грн.; ВН № АУ000066098 від 28.11.2015р. на суму 177 150,00 грн.; ВН № АУ000068221 від 08.12.2015р. на суму 159 660,00 грн.; ВН № АУ000071767 від 24.12.2015р. на суму 168 800,00 грн.; ВН № АУ000000871 від 09.01.2016р. на суму 300 600,00 грн.; ВН № АУ000004505 від 27.01.2016р. на суму 134 150,00 грн.; ВН № АУ000007816 від 13.02.2016р. на суму 102 990,00 грн.; ВН № АУ000010278 від 24.02.2016р. на суму 292 832,00 грн.; ВН № АУ000015817 від 23.03.2016р. на суму 163 688,00 грн.; ВН № АУ000017876 від 02.04.2016р. на суму 207 160,00 грн.; ВН № АУ000021568 від 20.04.2016р. на суму 99 360,00 грн.; ВН № АУ000022523 від 25.04.2016р. на суму 230 000,00 грн.; ВН № АУ000025919 від 14.05.2016р. на суму 117 760,00 грн.; ВН № АУ000027812 від 24.05.2016р. на суму 119 000,00 грн.; ВН № АУ000029910 від 04.06.2016р. на суму 211 060,00 грн.; ВН№ АУ000032764 від 20.06.2016р. на суму 137 000,00 грн.; ВН № АУ000035923 від 05.07.2016р. на суму 193 800,00 грн.; ВН № АУ000039347 від 21.07.2016р. на суму 122 440.00 грн.; ВН № АУ000041802 від 03.08.2016р. на суму 138 400,00 грн.; ВН № АУ000044588 від 17.08.2016р. на суму 114 816,00 грн.; ВН № АУ000047213 від 30.08.2016р. на суму 92 000,00 грн.; ВН № АУ000049124 від 08.09.2016р. на суму 123 510,00 грн.; ВН № АУ000059331 від 25.10.2016р. на суму 127 810,00 грн.; ВН № АУ000062989 від 10.11.2016р. на суму 82 400,00 грн.; ВН № АУ000065627 від 23.11.2016р. на суму 72 830,00 грн.; ВН № АУ000071842 від 20.12.2016р. на суму 124 150,00 грн.; ВН № АУ000074324 від 28.12.2016р. на суму 110 850,00 грн.; ВН № АУ000002167 від 14.01.2017р. на суму 231 270,00 грн.; ВН № АУ000004790 від 28.01.2017р. на суму 101 811,00 грн.; ВН № АУ000014436 від 18.03.2017р. на суму 67 300,00 грн.; ВН № АУ000036439 від 30.06.2017р. на суму 51 840,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідач частково виконав свої грошові зобовязання, сплативши за отриманий товар кошти в сумі 8174106,50 грн.

На підтвердження відповідних обставин позивач надав до матеріалів справи банківські виписки та платіжні доручення за загальну суму 8117106,5 грн. (т.с. 1 а.с. 158-248, т.с. 2 а.с. 1-110).

Посилаючись на наведені обставини, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за договором поставки становить 167000,50 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, на підставі п. 6.7 договору поставки, ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 45524,87 грн., 3% річних в сумі 21849,94 грн. та інфляційні втрати в сумі 105313,58 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як свідчать надані позивачем до матеріалів справи видаткові накладні (т.с. 1 а.с. 66-111), позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 8169748,00 грн. Доказів поставлення товару на більшу суму позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано.

Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

В п. 3.4 договору поставки сторони домовились, що оплата товару здійснюється за кожну отриману партію згідно отриманої накладної протягом 14 календарних днів, рахуючи з дати, зазначеної у видатковій накладній.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує, що строк оплати товару згідно видаткових накладних (т.с. 1 а.с. 66-111) на загальну суму 8169748,00 грн., а саме: ВН № АУ000072090 від 17.12.2014р. на суму 140 750,00 грн.; ВН № АУ000073632 від 23.12.2014р. на суму 145 500,00 грн.; ВН № АУ000074808 від 26.12.2014р. на суму 156 000,00 грн.; ВН № АУ000002855 від 17.01.2015р. на суму 315 800,00 грн.; ВН № АУ000007213 від 10.02.2015р. на суму 160 200,00 грн.; ВН№ АУ000013567 від 14.03.2015р. на суму 502 950,00 грн.; ВН№ АУ000016665 від 30.03.2015р. на суму 232 786,00 грн.; ВН № АУ000024198 від 09.05.2015р. на суму 451 170,00 грн.; ВН№АУ000031421 від 13.06.2015р. на суму 223 080,00 грн.; ВН № АУ000034090 від 25.06.2015р. на суму 171 600,00 грн.; ВН № АУ000040082 від 26.07.2015р. на суму 246 675,00 грн.; ВН № АУ000044837 від 18.08.2015р. на суму 297 500,00 грн.; ВН № АУ000052414 від 24.09.2015р. на суму 251 000,00 грн.; ВН № АУ000057177 від 17.10.2015р. на суму 176 900,00 грн.; ВН № АУ000059330 від 27.10.2015р. на суму 213 900,00 грн.; ВН№ АУ000063169 від 14.11.2015р. на суму 107 500,00 грн.; ВН № АУ000066098 від 28.11.2015р. на суму 177 150,00 грн.; ВН № АУ000068221 від 08.12.2015р. на суму 159 660,00 грн.; ВН № АУ000071767 від 24.12.2015р. на суму 168 800,00 грн.; ВН № АУ000000871 від 09.01.2016р. на суму 300 600,00 грн.; ВН № АУ000004505 від 27.01.2016р. на суму 134 150,00 грн.; ВН № АУ000007816 від 13.02.2016р. на суму 102 990,00 грн.; ВН № АУ000010278 від 24.02.2016р. на суму 292 832,00 грн.; ВН № АУ000015817 від 23.03.2016р. на суму 163 688,00 грн.; ВН № АУ000017876 від 02.04.2016р. на суму 207 160,00 грн.; ВН № АУ000021568 від 20.04.2016р. на суму 99 360,00 грн.; ВН № АУ000022523 від 25.04.2016р. на суму 230 000,00 грн.; ВН № АУ000025919 від 14.05.2016р. на суму 117 760,00 грн.; ВН № АУ000027812 від 24.05.2016р. на суму 119 000,00 грн.; ВН № АУ000029910 від 04.06.2016р. на суму 211 060,00 грн.; ВН№ АУ000032764 від 20.06.2016р. на суму 137 000,00 грн.; ВН № АУ000035923 від 05.07.2016р. на суму 193 800,00 грн.; ВН № АУ000039347 від 21.07.2016р. на суму 122 440.00 грн.; ВН № АУ000041802 від 03.08.2016р. на суму 138 400,00 грн.; ВН № АУ000044588 від 17.08.2016р. на суму 114 816,00 грн.; ВН № АУ000047213 від 30.08.2016р. на суму 92 000,00 грн.; ВН № АУ000049124 від 08.09.2016р. на суму 123 510,00 грн.; ВН № АУ000059331 від 25.10.2016р. на суму 127 810,00 грн.; ВН № АУ000062989 від 10.11.2016р. на суму 82 400,00 грн.; ВН № АУ000065627 від 23.11.2016р. на суму 72 830,00 грн.; ВН № АУ000071842 від 20.12.2016р. на суму 124 150,00 грн.; ВН № АУ000074324 від 28.12.2016р. на суму 110 850,00 грн.; ВН № АУ000002167 від 14.01.2017р. на суму 231 270,00 грн.; ВН № АУ000004790 від 28.01.2017р. на суму 101 811,00 грн.; ВН № АУ000014436 від 18.03.2017р. на суму 67 300,00 грн.; ВН № АУ000036439 від 30.06.2017р. на суму 51 840,00 грн. - станом на момент розгляду даної справи настав.

В позові позивач також посилається на поставку відповідачу товару згідно видаткової накладної №АУ000008018 від 14.02.2015 р. на суму 171359,00 грн.

Так, за приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відомості про господарську операцію підтверджує первинний документ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано до матеріалів справи первинного документу, зокрема видаткової накладної №АУ000008018 від 14.02.2015 р. на суму 171359,00 грн. (на яку він посилається в позові) на підтвердження здійснення господарської операції з передачі відповідачу 14.02.2015 р. товару на суму 171359,00 грн.

За таких обставин суд констатує, що позивачем не доведено факт поставки товару згідно видаткової накладної №АУ000008018 від 14.02.2015 р. на суму 171359,00 грн.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що позивачем первинними документами (видаткові накладні, т.с. 1 а.с. 66-111) доведено факт поставки відповідачу товару на загальну суму 8169748,00 грн.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач стверджує, що відповідач за отриманий товар розрахувався в сумі 8195616,50 грн.

Отже, з наданих позивачем до матеріалів справи видаткових накладних та пояснень щодо суми коштів, сплаченої відповідачем, вбачається, що відповідач отримав від позивача товар на суму 8169748,00 грн., а сплатив за товар позивачу кошти в більшому розмірі в сумі 8195616,50 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем, в порушення вимоги ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не доведено наявності у відповідача заборгованості за договором поставки в сумі 167000,50 грн., а підстави для задоволення позовних вимог в цій частин відсутні.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 6.7 договору поставки, за порушення термінів фінансових зобовязань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, а саме надані позивачем банківські виписки та платіжні доручення (т.с. 1 а.с. 158-248, т.с. 2 а.с. 1-110) свідчать, що відповідач кошти перераховував з порушеннях обумовлених договором строків, без визначення призначення платежу (що, з огляду на п. 3.7 договору поставки, надало позивачу право на зарахування таких коштів на погашення існуючого боргу за будь-яку партію товару).

Враховуючи виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором поставки з простроченням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 625 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені; 3% річних та інфляційних втрат в цілому є законними, обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак, враховуючи недоведеність позивачем факту поставки товару згідно видаткової накладної №АУ000008018 від 14.02.2015 р. на суму 171359,00 грн., суд констатує безпідставність нарахування позивачем та заявлення до стягнення у даному проваджені 3% річних в сумі 287,63 грн. за прострочення оплати за видатковою накладною №АУ000008018 від 14.02.2015 р. на суму 171359,00 грн.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок, пеня та інфляційні втрати за прострочення оплати вартості товару згідно видаткової накладної №АУ000008018 від 14.02.2015 р. на суму 171359,00 грн. позивачем не нараховувались.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеністьта обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 45524,87 грн. пені; 21562,31 грн. 3% річних та 105313,58 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст.ст. 44, 49 ГПК України, відповідно до яких при частковому задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що за подання даної позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 5038,00 грн.

Окрім того, як свідчать договір про надання правової допомоги №К-18 від 27.10.2017 р., видаткові касові оренди на загальну суму 10000,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000116 (142-146), позивачем було сплачено за послуги адвоката ОСОБА_1 у даній справі кошти в сумі 10000,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у даній справі, вказані судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог: судовий збір в сумі 2533,00 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 5027,80 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 175, 231-232 ГК України, ст.ст. 253, 254, 526, 530, 549, 611, 612, 625, 692, 712 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Харківський хлібокомбінат Слобожанський (61029, м. Харків, шосе Салтівське, 129, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства АВІС (21037, м.Вінниця, вул. Пирогова, 150, ) 45524,87 грн. пені; 21562,31 грн. 3% річних та 105313,58 грн. інфляційних втрат, судовий збір в сумі 2533,00 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 5027,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_2