КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 910/13985/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Чорної Л.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Скорич О.О. - представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.09.2016 р.

у справі № 910/13985/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення 9 500, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 9500,00 страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 порушено провадження у справі №910/13985/16 за позовом ПАТ "СК "Арсенал Страхування" до ТОВ "СТ "Домінанта" про стягнення 9 500,00 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Пінчук В.І.) від 29.09.2016 в позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з»ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки дійшов помилкового висновку про відсутність доказів цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, застрахованої у відповідача, незважаючи на наявність у матеріалах справи відзиву відповідача, у якому відсутні будь-які заперечення на наявність чи дійсність полісу АЕ/6979318, що прямо вказує на визнання його. Крім того, судом не було витребувано додаткових доказів від сторін чи МТСБУ, справу розглянуто у відсутності представників сторін.

Одночасно апелянтом надано копію полісу АЕ/6979318 та зазначено, що між ОСОБА_4 та позивачем відсутні договірні правовідносини, що унеможливлює в принципі отримання полісу у винної особи, враховуючи розгляд справи судом першої інстанції у відсутності представника позивача, що унеможливило розшук та подання зазначеного полісу до суду першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Гончаров С.А. - головуючий, судді Куксов В.В., Скрипка І.М.) від 22.02.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 та рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016, ПАТ "СК "Арсенал Страхування" подало касаційну скаргу, в якій просило постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 скасувати і передати справу на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі №910/13985/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, вислухавши думку представника позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

10.06.2016 року на вул. Привокзальна, в м. Харькові трапилась дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення автомобіля " Skoda " ( д. н. НОМЕР_3 ), під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля " ВАЗ " ( д. н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_4.

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю "Skoda" ( д. н. НОМЕР_3 ), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування транспортного засобу №750/14-Тз/Х/01 від 20.01.2014 року.

Дорожньо - транспортна пригода відбулась з вини водія автомобіля "ВАЗ" ( д. н. НОМЕР_2 ) - ОСОБА_4, що підтверджується євро протоколом.

Згідно рахунку - фактури №Ч6-00000165 від 15.06.2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля " Skoda " (д. н. НОМЕР_4 ) становить 17954,47 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

На виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу №750/14-Тз/Х/01 від 20.01.2014 року, на підставі заяви страхувальника, рахунку - фактури № Ч6-00000165 від 15.06.2016 року, розрахунку суми страхового відшкодування, а також на підставі страхового акту №750/14-Тз/Х/01-1-1 від 30.06.2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 10500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24529 від 02.07.2016 року.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст. 38.2.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

ПАТ "СК "Арсенал Страхування" посилаючись на те, що виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування до нього перейшло право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, а оскільки цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_4, за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля "ВАЗ" (д. н. 70336ХК), згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6979318 застрахована у ТДВ "СТ "Домінанта", тому подало даний позов предметом якого є матеріально-правова вимога до ТДВ "СТ "Домінанта" про стягнення 9500,00 грн. страхового відшкодування.

Господарський суд першої інстанції під час розгляду справи дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач надав суду доказів, того, що цивільно - правова відповідальність винної у ДТП особи, а саме ОСОБА_4 застрахована у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхового товариства" Домінанта" ( в матеріалах справи відсутній відповідний страховий поліс ).

Колегія апеляційного суду не погоджується з вищезазначеним висновком господарського суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Апелянтом додано до апеляційної скарги в якості доказу по справі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6979318, за яким було застраховано відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_4 за участю автомобіля "ВАЗ" (д. н. 70336ХК) у відповідача - ТДВ "СТ "Домінанта".

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття (п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду №7 від 17.05.2011).

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, неможливість подання страхового полісу АЕ 6979318 до суду першої інстанції виникла з тих підстав, що позивач і винна у скоєнні ДТП особа не перебувають у договірних відносинах, що унеможливлювало отримання від цієї особи полісу. Крім того, позивач не був присутнім під час розгляду справи в суді першої інстанції у зв»язку з великим об»ємом справ у судах різних інстанцій, про що повідомлено було суд відповідною заявою ( а.с. 53) та просив суд розглядати справу у його відсутність, оскільки був впевнений, що надав всі відповідні докази, які у нього були.

Враховуючи вищевикладене, колегія приймає поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6979318, за яким було застраховано відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_4 за участю автомобіля "ВАЗ" (д. н. 70336ХК) у відповідача - ТДВ "СТ "Домінанта" як належний доказ відповідно до ст.34 ГПК України, а причини його неподання до господарського суду першої інстанції поважними.

Оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, у зв'язку із настанням страхового випадку у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" в порядку регресу 9 500, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва не відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підлягає скасуванню у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 р. у справі № 910/13985/16 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 р. у справі № 910/13985/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" ( , м. Київ, 01032, вул. Саксаганського, 119) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (, м. Київ, 03056, вул.. Борщагівська, 154) 9 500, 00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, 1378, 00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 1515, 80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/13985/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Л.В. Чорна

А.Г. Майданевич