КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа№ 910/7214/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковальов С.І. - представник, дов. № 001494 від 28.11.2017;

Сень Г.А. - представник, дов. № 001497;

від відповідача: Стецюк М.І. - особисто;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стецюка Миколи Івановича

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017

у справі № 910/7214/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного підприємства «Парк»

до Фізичної особи-підприємця Стецюк Миколи Івановича

про стягнення 39 823,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Стецюка Миколи Івановича на користь Приватного підприємства "Парк" 37 623,00 грн. суми боргу та 1 511,61 грн. витрати по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою Фізична особа - підприємець Стецюк Микола Іванович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стецюк Миколи Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі №910/7214/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 07.11.2017.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на підготовці для підвищення кваліфікації, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.11.2017 було визначено склад суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Тищенко А.І.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 07.11.2017 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/7214/17 до 29.11.2017.

Представники позивача у судовому засіданні 29.11.2017 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.11.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення 39 823,00 грн. суми боргу та 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи, у період з 23.12.2013 по 26.01.2015 між Приватним підприємством «Парк» (позикодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Стецюком Миколою Івановичем (позичальник, відповідач) укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги №23-12-13 від 23.12.2013, № 03-02-14 від 03.02.2014, № 11-02-14 від 11.02.2014, № 27-05-14 від 27.05.2014, № 26-01-15 від 26.01.2015.

Відповідно до п.п. 1.3 договорів позивач надає відповідачу фінансову допомогу, а відповідач зобов'язався повернути надані кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами про надання поворотної фінансової допомоги.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги № 23-12-13 від 23.12.2013 позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.12.2013 за договором № 23-12-13 від 23.12.2013.

31.01.2014 сторонами договору № 23-12-13 від 23.12.2013 укладено додаткову угоду № 31-01-14/23-12-13, згідно із якою сторонами продовжено строк договору № 23-12-13 від 23.12.2013 та повернення строку фінансової допомоги до 01.05.2014.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги № 03-02-14 від 03.02.2014 позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17 355,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.02.2014 за договором № 03-02-14 від 03.02.2014 з строком повернення до 01.05.2014.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11-02-14 від 11.02.2014 позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 11.02.2014 за договором №11-02-14 від 11.02.2014 з строком повернення до 01.04.2014.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги № 27-05-14 від 27.05.2014 позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 27.05.2014 за договором № 27-05-14 від 27.05.2014 з строком повернення до 28.06.2014.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги № 26-01-15 від 26.01.2015 позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 768,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 26.01.2015 за договором № 26-01-15 від 26.01.2015 з строком повернення до 25.05.2015.

Як вбачається із вказаних вище договорів про надання поворотної фінансової допомоги, позивачем було надано відповідачу поворотну фінансову допомогу на загальну суму 47 623,00 грн., а відповідачем, натомість, повернуто позивачу суму коштів фінансової допомоги лише в розмірі 7 800,00 грн. за договором № 11-02-14 від 11.02.2014, в зв'язку з чим сума неповернутих відповідачем коштів фінансової допомоги становить 39 823,00 грн.

Згідно із п. 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач не надав доказів повернення позивачу наданої останнім поворотної фінансової допомоги за укладеними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

21.08.2017 відповідачем подано заяву про застосування до позовних вимог наслідків пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивачем подано до Господарського суду міста Києва позовну заяву - 03.05.2017.

Із матеріалів справи вбачається, що:

- за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 23-12-13 від 23.12.2013 грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн. мали бути повернуті до 01.05.2014;

- за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 03-02-14 від 03.02.2014 грошові кошти у розмірі 17 355,00 грн. мали бути повернуті до 01.05.2014;

- за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 27-05-14 від 27.05.2014 грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн. мали бути повернуті до 28.06.2014, тому строк позовної давності відносно позовних вимог про стягнення 4 500,00 грн. за даним договором спливає 28.06.2017;

- за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 26-01-15 від 26.01.2015 грошові кошти у розмірі 6 768,00 грн. мали бути повернуті до 25.05.2015, тому строк позовної давності відносно позовних вимог про стягнення 6 768,00 грн. за даним договором спливає 25.05.2017.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на те, що 1 та 2 травня є неробочими днями, останній день строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договорами № 23-12-13 від 23.12.2013 та № 03-02-14 від 03.02.2014 є 03.05.2017.

З огляду на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 03.05.2017, що підтверджується штампом канцелярії Господарського суду міста Києва, суд приходить до висновку, що строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами № 23-12-13 від 23.12.2013, № 03-02-14 від 03.02.2014, № 27-05-14 від 27.05.2014, № 26-01-15 від 26.01.2015 позивачем пропущено не було.

За договором про надання поворотної фінансової допомоги № 11-02-14 від 11.02.2014 грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. мали бути повернуті до 01.04.2014.

Як встановлено ч.1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у період з 13.02.2014 по 03.04.2014 частково повернуто позивачу фінансову допомогу в сумі 7 800,00 грн за договором № 11-02-14 від 11.02.2014, що підтверджується прибутковими касовими ордерами, в яких міститься посилання на даний договір.

Отже, оскільки остання оплата здійснена 03.04.2014, то строк позовної давності спливає 03.04.2017.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 03.05.2017, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості в розмірі 2 200 грн. (10 000-7800), в зв'язку з чим позовні вимоги у цій частині заявлені із пропуском позовної давності, а тому у їх задоволенні належить відмовити.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не надано доказів повернення позивачу зворотної фінансової допомоги у строки, встановлені договорами, наявність заборгованості не спростовано, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 37 623,00 грн. суми основного боргу, вважає позовні вимоги в цій частині обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання скаржника на неналежну експлуатацію автобусів «Богдан», які тимчасово перебували в користуванні позивача не є підставою для звільнення його від обов'язку з виконання умов договорів щодо своєчасного повернення грошових коштів.

У зазначених скаржником видаткових касових ордерах є посилання на договори, які укладені між позивачем та відповідачем, таким чином, посилання скаржника про те, що грошові кошти надавались саме громадянину Стецюку М.І. а не Фізичній особі - підприємцю Стецюку М.І., є безпідставними, оскільки зазначення в вказаних касових ордерах паспортних даних необхідно для підтвердження особи, яка отримує грошові кошти, натомість Свідоцтво про реєстрацію відповідача, як ФОП, згідно із чинним законодавством, не є документом, який посвідчує особу.

Посилання скаржника не те, що він не отримував грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. та не вносив до каси позивача жодних коштів, не підтверджуються доказами, в розумінні ст. 33 ГПК України.

Київський апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що за наявності підстав, відповідач не позбавлений права звернутись до суду із окремим позовом про стягнення з позивача матеріальної шкоди.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 та для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Стецюка Миколи Івановича, відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Стецюка Миколи Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7214/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/7214/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко