ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 справа № 905/1931/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 не зявився; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Покровськ, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від12.10.2017 (підписано 17.10.2017)
у справі№ 905/1931/17 (суддя Г.Є. Курило)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй", м. Київ
доДочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Покровськ, Донецька область
простягнення 3 599 507,21 грн.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй", м. Київ (Позивач) із позовом до Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Покровськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення 3 599 507,21 грн., в тому числі 3% річних в розмірі 380 653,46грн. та інфляційних витрат в розмірі 3 218 853,75грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3% річних в розмірі 319 858,89 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 218 853,75 грн. та судовий збір в розмірі 53 080,69 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному зясуванні обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції в порушення норм ст. 83 ГПК України вийшов за межі позовних вимог.

Крім того, Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 256, 257 ГПК України, оскільки невірно визначив строк нарахування штрафних санкцій через сплив строку позовної давності.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтвердив доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу за наявними в справі матеріалами у відсутності представника Позивача, що не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/116/17 від 21.03.2017, яке набрало законної сили, стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором субпідряду № 2-104/1 від 08.10.2013 в розмірі 3 716 921,19 грн.

Вищезазначеним судовим рішенням в межах даної справи, встановлені наступні обставини, що в силу ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення у розгляді даної справи, а саме:

- укладення 08.10.2013 між сторонами договору субпідряду № 2-104/1 (далі Договір), за умовами якого Позивач зобовязався у 2013 році виконати послуги з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Донецької області: С051426 Хрестище-Сидорове, км 9+750 км 13+800, а Відповідач прийняти і оплатити такі роботи. Позивач прийняв на експлуатаційне утримання автомобільні дороги загального користування С051426 Хрестище - Сидорове, км 9+750 - км 13+800. Позивач забезпечує безпеку руху на переданій на експлуатаційне утримання мережі автомобільних доріг і дорожніх споруд на них згідно вимог Закону України "Про дорожній рух", "Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони", затверджених постановою КМУ віз 30.03.1994 №198, чинного законодавства та інших діючих на цей час стандартів, норм і правил в межах виділених коштів. Виконання послуг здійснюється Позивачем відповідно до щомісячних завдань узгоджених двома сторонами в межах ціни цього Договору;

- виконання Позивачем послуг з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Донецької області, що передбачено умовами зазначеного Договору;

- обставини порушення Відповідачем грошового зобовязання щодо оплати за надані послуги в сумі 3 716 921,19 грн. та невиконання цього зобовязання на момент винесення судового рішення, а також факт підписання сторонами 30.12.2013 довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) за грудень 2013 року та акту приймання виконаних робіт (форма КБ-2в).

В силу ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням у справі № 905/116/17 встановлені обставини порушення Відповідачем обовязку за договором субпідряду № 2-104/1 від 08.10.2013, зокрема, прострочення виконання грошового зобовязання на суму 3 716 921,19 грн., колегія суддів вважає, що доведеність цих обставин не досліджується судом в межах даної справи, в силу вищенаведеної норми закону.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно до вимог п. 4.1 Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача протягом 20 банківських днів після підписання Сторонами акта прийняття виконаних робіт (ф. КБ-2в), при умові повної оплати робіт передбачених п.1.1. Договору Замовником Службою автомобільних доріг у Донецькій області на рахунок Відповідача.

На час звернення із позовом у даній справі до суду Відповідач свої зобовязання з оплати за виконані роботи в розмірі 3 716 921,19 грн. не виконав, доказів оплати не надав.

У звязку з невиконанням Відповідачем свого зобовязання по оплаті наданих послуг Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 380 653,46грн. за період з 01.02.2014 по 30.06.2017 та інфляційних в розмірі 3 218 853,75грн. за період з 01.02.2014 по 31.05.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки Позивач звернувся до суду 17.08.2017 (згідно зі штампом вхідної кореспонденції суду), а нарахування 3% річних та інфляційних втрат ним було зроблено починаючи з 01.02.2014, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу вимог ст. 257 ЦК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають 3% річних в розмірі 319 858,89 грн. за період з 18.08.2014 по 30.06.2017 та інфляційні (з урахуванням неможливості виходу за межі позовних вимог) в розмірі 3 218 853,75 грн. за період з 18.08.2014 по 31.05.2017, як такі, які заявлені у межах трирічного строку позовної давності.

Строк позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.02.2014 по 17.08.2014 судом першої інстанції застосовано вірно.

Заперечуючи проти стягнення на користь Позивача 3% річних та інфляційних, Відповідач також посилається на те, що через визначення іншого періоду нарахування сум 3% річних та інфляційних суд першої інстанції фактично змінив підстави позову та вийшов за межі позовних вимог. При цьому власного розрахунку Відповідачем не надано.

Проте, судова колегія вважає, зазначені зауваження Позивача необґрунтованими та такими, що не впливають на висновок господарського суду, оскільки розрахунок сум 3% річних та інфляційних здійснено в межах заявленого Позивачем періоду з урахуванням застосування строків позовної давності та розміру позовних вимог. Правильність цього розрахунку перевірено судовою колегією, він визнаний таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2017 у справі № 905/1931/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Покровськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2017 у справі № 905/1931/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3