КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа№ 910/13847/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №08-03-13/8662 від 18.10.2017 (вх. №09-08.1/9039/17 від 01.11.2017) Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017

у справі №910/13847/17 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про стягнення 100 000,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідача - Лінкевич О.В., довіреність б/н від 10.07.2017

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (відповідач у справі) про стягнення 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу №СТД 3387654 від17.11.2016, страхове відшкодування у розмірі 105 790,93 грн, відповідно до ст. ст.993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи. Посилаючись на вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватне акціонерне товариство ««Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в межах ліміту його відповідальності 100 000,00 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 (повний текст рішення підписано 17.10.2017) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» 100 000, 00 грн страхового відшкодування та 1 600, 00 грн судового збору.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що у відповідача, як страховика винної у ДТП особи, існує обов'язок відшкодування шкоди, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а відтак місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 20.10.2017, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», надіслав апеляційну скаргу №08-03-13/8662 від 18.10.2017 (вх. №09-08.1/9039/17 від 01.11.2017), в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким відмовити ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» у позовних вимогах до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в частині стягнення 10 333,07 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивовані невірним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки, відповідач вважає, що його відповідальність, як страховика, відповідно до приписів чинного законодавства, обмежується лімітом відповідальності, зазначеним у полісі загальнообов'язкового страхування, та встановлюється на підставі вартості ремонтних робіт з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Враховуючи зазначене, відповідач стверджує, що страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яке підлягає сплаті на користь позивача становить 89 666,93 грн, а тому в частині стягнення 10 333,07 грн відповідач просить відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/13847/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено справу до розгляду на 22.11.2017.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 22.11.2017 представників позивача розгляд справи відповідно до п.1 ч. 1 ст. 77 ГПК України був відкладений на 06.12.2017, про що винесено відповідну ухвалу.

Представник апелянта у судовому засіданні 06.12.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким відмовити ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» у позовних вимогах до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в частині стягнення 10 333,07 грн.

Представники позивача у судове засідання 06.12.2017 не з'явились, про причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач також не скористався правом надати відзив на апеляційну скаргу чи свої пояснення по суті заявлених вимог апелянта.

Беручи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги, а також те, що участь представників учасників в засіданні суду є правом, а не обов'язком особи, враховуючи те, що явка представників сторін обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, беручи до уваги закінчення визначеного ст. 102 ГПК України строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

17.11.2016 між ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (позивач у справі, страховик за договором) та ТОВ «Телесвіт» (страхувальник за договором) укладений договір СТД №3387654 добровільного страхування транспортного засобу за програмою «Автокласика» (а.с. 12-21), предметом якого є майновий інтерес, пов'язаний з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, зазначеним у п.13 Додатку до договору, зокрема транспортного засобу Fiat Doblo Combi 1.3 16vMjet 1 Base, державний номер НОМЕР_1.

До страхових ризиків згідно з розділом VII частини «А» договору належить збитки, завдані внаслідок ДТП.

Франшиза на кожний страховий випадок у відношенні кожного застрахованого за цим договором транспортного засобу за ризиком збитки становить 0%.

Строк дії договору встановлений з 26.12.2016 по 25.12.2017.

10.05.2017 в м. Вінниці на перехресті вулиць Мури-Монастирська сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_4, допустив зіткнення з автомобілем ФІАТ, д/н НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Телесвіт», в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2017 року по справі № 127/9962/17 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 24).

Як свідчать матеріали справи власник транспортного засобу Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1, 11.05.2017 звернувся до позивача із Заявою про шкоду транспортному засобу (а.с. 44), в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування відповідно до умов договору.

07.02.2017 позивачем було затверджено Страховий акт №3850/10 від 30.06.2017 (а.с. 26) з урахуванням виставленого рахунку-фактури №0098 від 20.05.2017 з надання послуги по ремонту автомобіля (а.с. 43), відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 105 790,93 грн.

На підставі страхового акта позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 105 790,93 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №100626 від 30.06.2017, №100703 (а.с. 54-56).

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_4, особи винної у скоєні ДТП, була застрахована ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК1799795 (а.с. 57) з встановленим розміром франшизи - 0 грн. та лімітом відповідальності страховика - 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної особи є відповідальним за завдану останнім внаслідок ДТП шкоду власнику автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1 в межах лімітів, передбачених Полісом АК1799795, оскільки відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідач взяв на себе відповідальність за свого страхувальника, тобто здійснив страхування такого страхового ризику, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а відтак задовольнив позов повністю в сумі 100 000,00 грн в межах ліміту відповідальності відповідача. Однак, колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції такими, що прийняті без врахування положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів».

Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, з врахуванням наведених приписів Закону страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тобто, колегія суддів звертає увагу, що обсяг відповідальності страховика винної в ДТП особи обмежується в тому числі вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля та визначеною договором франшизою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №3-1344гс16.

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Висновки суду першої інстанції про те, що у відповідача, як страховика цивільної відповідальності, виник обов'язок здійснити відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування зносу деталей, що підлягають заміні, є помилковими, оскільки суперечать ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка прямо визначає, що шкода, яка пов'язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається із представленого позивачем висновку експертного товарознавчого дослідження №475Е-05/17 від 29.05.2017 (Розділ 1,1 висновку а.с. 27-33) кузовні складові транспортного засобу Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1, відновлювались ремонтом.

Згідно п. 7.38, 7.39 Методики «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказами Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України зазначено, що значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ (колісний транспортний засіб), строк яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн

СНД:

4 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

5 років - для мототехніки. Крім випадків якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Враховуючи те, що експертом під час огляду транспортного засобу було виявлено проведення відновлювального ремонту кузовних частин автомобіля, то відповідно до при визначені вартості відновлювального ремонту слід було застосовувати коефіцієнт фізичного зносу. Однак, при розрахунку (визначення) вартості відновлювального ремонту (п. 1.4. Висновку експертного дослідження від 29.05.2017) не враховано значення Ез - коефіцієнту фізичного зносу, що суперечить вимогам п. 7.37 Методики.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем був наданий власний розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 77-78), де відповідач на підставі формул, які визначені у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів з урахуванням даних, що відображені в рахунку-фактури на ремонт автомобіля щодо вартості ремонтних робіт та вартості деталей, які були замінені під час ремонту, визначив, що дійсна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 89 666,93 грн.

Перевіривши представлений розрахунок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що представлений відповідачем розрахунок вартості відновлювального ремонту відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 89 666,93 грн, в іншій частині позову, а саме в стягненні 10 333,07 грн суд відмовляє.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи, тому рішення Господарського суду міста Києва підлягає частковому скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 89 666,93 грн. З урахуванням викладеного, вимоги апеляційної скарги ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» суд задовольняє повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір за подання позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог та враховуючи задоволення апеляційної скарги судовий збір за її подання покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.2 ч. 1 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/13847/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 у справі №910/13847/17 скасувати частково. Прийняти нове рішення.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ідентифікаційний код - 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, ідентифікаційний код - 13490997) 89 666 (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят шість) грн 93 коп страхового відшкодування та 1 434 (одну тисячу чотириста тридцять чотири) грн 67 коп судового збору. В решті частині позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, ідентифікаційний код - 13490997) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ідентифікаційний код - 00034186) 1 760 (одну тисячу сімсот шістдесят) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

6. Справу №910/13847/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська