ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 924/372/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.,
суддівАлєєвої І.В., Данилової М.В.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з додатковою відповідальністю "АДАМС"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2017
у справі № 924/372/17 Господарського суду Хмельницької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС"
доТовариства з додатковою відповідальністю "АДАМС"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер.Оіл"
провитребування майна зі зберігання
в судовому засіданні взяли участь представники:
- позивачаГрунський В.О.
- відповідачаДіденко С.М.
- третьої особине з'явився

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС" звернулося до Господарського суду Хмельницької області із позовною заявою про витребування у Товариства з додатковою відповідальністю "АДАМС" зі зберігання соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх. в кількості 310 365 кг.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.07.2017 (головуючий суддя Субботіна Л.О., судді: Гладій С.В., Муха М.Є.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 (головуючий суддя Бучинська Г.Б., судді: Василишин А.Р., Філіпова Т.Л.), позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Товариство з додатковою відповідальністю "АДАМС" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер.Оіл" не скористалися своїм правом передбаченим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, відзиви на касаційну скаргу не надали. Проте в силу приписів згаданої норми відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер.Оіл" також не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.09.2016 між Товариством з додатковою відповідальністю "АДАМС" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС" (далі - замовник) було укладено договір надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) №, предметом якого згідно п. 1.1 є надання виконавцем замовнику за плату послуг по виготовленню готової продукції, узгодженої сторонами в замовленнях, з сировини замовника, протягом терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавець бере на себе зобов'язання виготовити по завданню замовника готову продукцію на власних або орендованих виробничих площах, що знаходяться за адресою: 32319, Хмельницька обл., Кам'янець-Подільський р-н, с.Мукша Китайгородська, вул. Матросова, буд.1, та виробничих потужностях, залучаючи для цього власних фахівців. Крім того, виконавець зобов'язується зберігати у власних спеціалізованих складських приміщеннях надану на переробку необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію до моменту вимоги.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що замовник бере на себе зобов'язання по поставці необхідної сировини для виготовлення готової продукції. Крім того, замовник зобов'язується приймати готову продукцію та сплачувати виконавцю вартість виконаних робіт по виготовленню готової продукції.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що замовник передає виконавцю письмове замовлення на виготовлення готової продукції, в якому вказує запланований асортимент готової продукції та мінімально необхідну кількість готової продукції по кожній окремій позиції асортименту.

Відповідно до п. 3.3 договору давальницька сировина має бути поставлена замовником виконавцю за попереднім погодженням із виконавцем, на склад виконавця, власними силами та за власний рахунок.

Виконавець зобов'язується не пізніше двох календарних днів з моменту отримання давальницької сировини згідно з завданням здійснити виробничий цикл по переробці сировини та отриманні готової продукції та повідомити замовника про закінчення виготовлення продукції та наявність готової продукції для приймання в термін, що не перевищує один день з моменту її виготовлення (п. 3.9 договору).

Відповідно до п. 3.13 договору, продукція передається на складі виконавця на підставі пакету відвантажувальних документів, до складу якого входять: акт приймання-передачі готової продукції, звіт про використання виготовленої сировини, сертифікат якості продукції, контрольні зразки готової продукції. З моменту підписання усіх супровідних документів продукція вважається переданою виконавцем та прийнятою замовником за кількістю та якістю та підтверджується підписанням акту приймання-передачі наданих послуг та акту приймання-передачі готової продукції.

Право власності на продукцію, продукти переробки продукції, її залишки та відходи, що придатні для подальшого використання, належать замовнику (п. 3.13 договору).

Пунктом 4 договору передбачені обов'язки виконавця, зокрема, зберігати на відповідальному зберіганні, до запитання (вимоги про повернення) у власних спеціалізованих складських приміщеннях необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію. Забезпечити умови зберігання сировини для виготовлення готової продукції та готову продукцію у відповідності з ДСТУ на таку продукцію (п. 4.1.2); надавати замовнику можливість безперешкодного цілодобового доступу до складської документації та іншої інформації, яка пов'язана з виконанням цього договору. Також забезпечити представникам замовника вільний доступ до своїх приміщень для виконання ними своїх зобов'язань по цьому договору (п.4.2 договору).

Договір діє до 31.12.2017 (п.14.1 договору).

Судами встановлено, що у відповідності до умов договору позивач передав на зберігання відповідачу сік яблучний концентрований неосвітлений 65 Вх., що підтверджується актами прийому - передачі на зберігання соку від 29.11.2016 в кількості 316 060 кг, від 16.12.2016 в кількості 218 812 кг та від 31.01.2017 в кількості 75 778 кг. Загальна кількість переданого на зберігання соку становить 610 650 кг.

Матеріали справи містять акти прийому-передачі зі зберігання, згідно яких відповідачем повернуто позивачу вищевказаний яблучний сік лише в загальній кількості 300 285 кг (т. 1 а.с. 24-38).

Також, матеріали справи свідчать, що позивач, на підставі п. 1.2 договору зберігання, до закінчення строку дії договору неодноразово звертався до відповідача з листами № 31-03-2017/1 від 31.03.2017, № 06-04-2017/1 від 06.04.2017, які містили вимогу про повернення соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх в кількості 310 365 кг зі зберігання з посиланням на ст. 936 ЦК України, та просив відповідача до 05.04.2017 повернути майно, передане на зберігання. Також, повідомляв, що акти отримання зі зберігання продукції в лютому 2017 року належним чином оформлені і в повному обсязі повернуті відповідачу.

Листом № 08/04/2017 від 07.04.2017 відповідач повідомив позивача про виконання ним умови договору по виготовленню соку яблучного концентрованого неосвітленого виконав в повному обсязі. Серед іншого, пропонував терміново оформити акти прийому-передачі зі зберігання за лютий-березень 2017 року, провести звірку по залишках соку яблучного концентрованого неосвітленого. Зазначав, що тільки після виконання визначених у листі відповідача робіт буде проводитись відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого.

Також відповідач повідомляв, що в період з 23.12.2016 по 16.03.2017 провів відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого в кількості 604 836 кг. Однак, з даної кількості оформлено актами приймання-передачі лише на 322 815 кг. Тому відповідач повторно просив оформити акти приймання-передачі зі зберігання за лютий-березень. Надіслав на адресу позивача акти приймання-передачі зі зберігання за період з 13.02.2017 по 16.03.2017 для підписання. Однак, вказані акти так і не були підписані позивачем.

Крім того, 29.06.2017 відповідач звертався до ТОВ "Інтер.Оіл" з листом № 50/17, в якому просив підтвердити перевезення в період з 13.02.2017 по 15.03.2017 соку яблучного концентрованого неосвітленого в загальній кількості 281 948 кг, вказати пункт розвантаження даної кількості продукції та повідомити назву товароотримувача.

У відповідь на вказаний лист ТОВ "Інтер.Оіл" повідомило, що товариство здійснювало перевезення в період з 13.02.2017 по 15.03.2017. Яблучний концентрат був доставлений в с.Михайлівка-Рубежівка, вул.Шкільна, 15 згідно з договором про перевезення, укладеного з ТОВ "Аква Маріс". Перевезення оплачені ТОВ "Аква Маріс", що підтверджується актами виконаних робіт і податковими накладними. Претензій щодо недопоставки товару від ТОВ "Аква Маріс" не надходило.

Відповідач, вказуючи про повну передачу позивачу продукції, яку останній просить повернути із зберігання, долучив до матеріалів справи товарно-транспортні накладні на відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого, вантажоодержувачем в яких вказано ТОВ "ВЕЛТС", пункт розвантаження: Київська обл., с.Михайлівка-Рубежівка, вул.Шкільна, 15, корпус Л (т.1 а.с. 72-97) та видаткові накладні (т. 1 а.с. 136-143).

Також, матеріали справи містять долучені відповідачем до матеріалів справи копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та посвідчень водіїв, журнал вивезення товарно-матеріальних цінностей ТДВ "АДАМС", переписку з електронної пошти щодо автомобілів, які необхідно завантажити, відправником вказаних листів визначено ОСОБА_6, заяву про порушення кримінальної справи за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 24.05.2017 про надання старшим слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області та/або працівникам Управління захисту економіки у Львівській області дозволу на тимчасовий доступ до документів, які стосуються співпраці з ТДВ "АДАМС" і ТОВ "ВЕЛТС" щодо закупівлі, зберігання, реалізації яблучного концентрату та соку концентрованого яблучного неосвітленого та їх вилучення, пояснення працівників ТДВ "АДАМС" щодо відвантаження соку яблучного.

Заперечуючи отримання спірної продукції уповноваженими працівниками позивача, останній надав журнал обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей за перший квартал 2017 року, звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за лютий-березень 2017 року.

Також матеріали справи містять договір № 1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 17.01.2017, укладений між ТОВ "Інтер.Оіл" (виконавець) та ТОВ "ВЕЛТС" (замовник), предметом якого є взаємовідносини сторін, що виникають між сторонами при організації та виконанні перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміських та міжнародних сполученнях, а також при розрахунках між замовником та виконавцем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 30.03.2017 на території складського приміщення відповідача на умовах відповідального зберігання знаходиться сік яблучний загальною кількістю 310 365 кг, який на праві власності належить позивачу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій керуючись приписами ч.1 ст. 936, ст. 953, ст. 610 Цивільного кодексу України дійшли висновку, що відповідачем не доведено факту передачі позивачу зі зберігання соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх в кількості 310 365 кг, що є предметом спору відповідно до умов п. 3.13 договору.

Колегія вважає такий висновок судів достатньо обґрунтованим та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Судами встановлено, що за своєю правовою природою договір надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) № від 01.09.2016 містить елементи договору підряду та договору зберігання.

Відповідно до приписів ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 цього ж Кодексу унормовано, що зберігач зобов'язаний зберігати річ упродовж строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору про надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) №, відповідач частково повернув позивачу зі зберігання сік яблучний концентрований неосвітлений 65 Вх. в загальній кількості 300 285 кг, що підтверджується актами прийому-передачі зі зберігання від 10.02.2017, від 07.02.2017, від 03.02.2017, від 27.01.2017, від 23.01.2017, від 21.01.2017, від 18.01.2017 та від 22.12.2016.

При цьому, залишок належної позивачу готової продукції, що перебуває на зберіганні у відповідача, становить 310 365 кг, що не заперечується відповідачем та підтверджується наявними у матеріалах справи листами-відповідями щодо можливості їх відвантаження.

Установлено судами і те, що відповідачем залишок належної позивачу готової продукції у кількості 310 365 кг не повернуто.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На думку колегії суддів, встановивши зазначені обставини суди правильно застосували до спірних відносин норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду у справі відповідають встановленим фактичним обставинам справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх зміни або скасування, відсутні.

Стосовно доводів, які викладені скаржником в касаційній скарзі слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову у касаційній скарзі касатор посилається на належне виконання ним договору щодо виконання своїх договірних зобов'язань з повернення позивачу соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх. в кількості 310 365 кг.

Проте, судами попередніх інстанцій на підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів встановлено, що при укладенні договору надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) № від 01.09.2016 сторонами у п.3.13 договору передбачено, що продукція передається на складі відповідача на підставі пакету відвантажувальних документів, до складу якого входять: акт приймання-передачі готової продукції, звіт про використання виготовленої сировини, сертифікат якості продукції, контрольні зразки готової продукції. З моменту підписання усіх супровідних документів продукція вважається переданою виконавцем та прийнятою замовником за кількістю та якістю та підтверджується підписанням акту приймання-передачі наданих послуг та акту приймання-передачі готової продукції. Однак, у матеріалах справи відсутні підписані акти приймання-передачі між сторонами, які можуть свідчити про повернення спірної кількості товару позивачу.

Водночас судами встановлено, що товарно-транспортні накладні на відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого, вантажоодержувачем в яких вказано ТОВ "ВЕЛТС" та видаткові накладні, надані відповідачем як доказ передачі товару зі зберігання позивачу, не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно не можуть вважатися згідно зі ст. 32 ГПК України належними доказами виконання договору, оскільки не містять ознак первинного документу, а саме: відсутні підписи відповідальної за прийняття особи, відсутня посада, печатка, а також заповнення даних довіреності отримувача.

Щодо доводів скаржника про підтвердження факту здійснення ним поставок листами про поставку транспортних засобів під погрузку від 20.01.2017, 03.03.2017, 08.04.2017, 12.03.2017, надісланими на електронну пошту позивача, слід зазначити наступне.

Так, п.10.8 договору сторони погодили, що всі повідомлення, запити та документи сторін цього договору направляються поштою (якщо терміново - електронною поштою, факсом або телеграмою) на українській мові за підписом керівника ТДВ "АДАМС" або уповноваженого представника відповідної сторони, що направляє цінним листом з обов'язковим письмовим повідомленням про одержання за зазначеними в договорі фактичними адресами. Проте, зазначені листи не містять жодного підпису, а у договорі відсутні положення про те, що така переписка має юридичну силу для сторін. Факт доставки спірної продукції позивачу заперечувався також і третьою особою ТОВ "Інтер.Оіл", яка згідно з договором № 1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 17.01.2017 надавала позивачу послуги перевезення, і не отримувала жодних заявок від позивача на перевезення соку яблучного у кількості 310 365 кг.

Своїм листом ТОВ "Інтер.Оіл" підтвердив факт перевезення яблучного концентрату в період з 13.02.2017 по 15.03.2017 в с.Михайлівка-Рубежівка, вул.Шкільна, 15 згідно з договором про перевезення, укладеним з ТОВ "Аква Маріс", яке в повному обсязі оплатило послуги перевезення.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказам у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 у справі № 924/372/17 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

М. В. Данилова