КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 910/17941/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Зубець Л.П.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Сніжко В.Ю. (дов. № 01/44-957Д від 21.12.2016 р.); Стилик О.Ю. (дов. № 01/44-949Д від 21.12.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року

у справі № 910/17941/17 (суддя Плотницька Н. Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

до Державного підприємства "Енергоринок"

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Державного підприємства "Енергоринок" про визнання дій протиправними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто без розгляду на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для прийняття позову до розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення. Судом першої інстанції не було з'ясовано обставини, які мають безпосереднє значення для законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. по справі № 910/17941/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л.Г., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л.Г., Зубець Л.П. та призначено до розгляду на 05.12.2017 року.

Представник позивача у судове засідання 05.12.2017 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.12.2017 року проти апеляційної скарги заперечив, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Як вбачається із матеріалів справи, повертаючи позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, місцевий господарський суд виходив з того, що заявником заявлено неконкретизовану, необґрунтовану та невмотивовану вимогу про визнання дій відповідача протиправними, без зазначення доказів, що підтверджують позов.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2. ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити:

1) найменування господарського суду, до якого подається заява;

2) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності;

2-1) документи, що підтверджують за громадянином статус фізичної особи - підприємця;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; суми договору (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів);

4) зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

6-1) відомості про вжиття запобіжних заходів відповідно до розділу V-1 цього Кодексу;

7) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Водночас, колегія суддів вказує на те, що в позовній заяві позивачем викладений опис обставин та події, з посиланням на законодавчі норми, якими обґрунтовані заявлені вимоги, зокрема зазначено ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України, та які призвели до того, що позивач звернувся із даним позовом до суду.

Нормами чинного законодавства України, зокрема положеннями господарського процесуального кодексу України, не визначено, яким чином особа, яка вважає, що її права та інтереси були порушені відповідними незаконними діями, на її думку, відповідача, повинна викладати обставини порушення, докази та обґрунтування для подання того чи іншого позову.

Це є вільний виклад думки позивача про наявність порушень з боку відповідача та підстав для задоволення позовних вимог у зазначеному, в даному конкретному випадку, розмірі.

В той же час, мета суду в процесі розгляду заявлених позовних вимог та при поданні письмових додаткових пояснень як позивача так і відповідача, а також доказів, повно, всебічно та обґрунтовано дослідити всі подані докази, доводи, та постановити рішення у чіткій відповідності до дійсних норм матеріального та процесуального права, без порушень прав та інтересів як позивача так і відповідача, а також не надаючи перевагу тим чи іншим доказам, обґрунтуванням, доводам, без упередженості.

Відповідно до положень постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Так, з огляду на обставини, викладені позивачем у позовній заяві, останній надавав ті доводи, що на його думку є достатніми для прийняття відповідного рішення місцевим судом.

До того ж, позивач не позбавлений права в процесі розгляду позову в суді подавати додаткові письмові, усні пояснення по суті заявленого позову, враховуючи доводи та докази надані відповідачем на спростування вимог заявлених позивачем.

Суд також не позбавлений права в процесі підготовки справи до розгляду, у випадку наявності такої необхідності, на підставі ст. 65 ГПК України витребувати у сторін, зокрема, позивача додаткові докази, зобов`язати позивача надати уточнення тих чи інших позовних вимог, а також в процесі повного, всебічно та об`єктивного розгляду позову ставити питання для можливості встановлення наявності/відсутності обставин, на які посилався позивач в своєму позові.

Крім того, відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи (п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції мав право надати оцінку наданим позивачем доказам та обставинам, і при їх недостатності, розглянути справу по суті та прийняти відповідне рішення, а не зазначення позивачем певних доказів чи обставин не може вважатися безумовною підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки вказані докази є підтвердженням певних обставин та мають бути досліджені під час вирішення даного господарського спору по суті з відповідною правовою оцінкою, виходячи з наявних матеріалів справи та фактичних доказів наданих сторонами.

Пунктом 3.3, 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Також, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено, що додані до позовної заяви ксерокопії документів належним чином не засвідчені, оскільки відмітки про засвідчення копій не містять назви посади особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії та підпису, а тому не можуть бути сприйняті судом в якості належних доказів в розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2, 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

За змістом пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Згідно пункту 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції, при необхідності, маючи сумніви у достовірності наданих копій, міг в порядку ст. 65 ГПК України витребувати оригінали відповідних документів чи належним чином засвідчених копій.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність повернення судом першої інстанції позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", з підстав, викладених в ній, підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, та у відповідності до ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, з направленням справи № 910/17941/17 до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

У зв'язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року № 910/17941/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року № 910/17941/17 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/17941/17 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.Г. Смірнова

Л.П. Зубець