ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.12.2017 Справа № 905/2245/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства Ветропак Гостомельський Склозавод, смт. Гостомель, м. Ірпінь

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Ефес Україна, м. Донецьк

про стягнення 1096554,24грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних 64441,37грн., інфляційних втрат 257690,27грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №109 від 11.10.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 02.11.2017.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 11.12.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Ветропак Гостомельський Склозавод, смт. Гостомель, м. Ірпінь звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Приватного акціонерного товариства Ефес Україна, м. Донецьк про стягнення 1096813,44 грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р, пені - 300327,27грн., 3% річних 86362,78грн., інфляційних втрат 628474,10 грн, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 562281,07грн.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №1 з повернення зворотної тари (пакувальних матеріалів) оплати її заставної вартості, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 1, 15, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 8, 526, 536, 625, 629, 631, 692, 694, 1048 Цивільного кодексу України, ст. 232 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір поставки №2 від 17.02.2014р. з додатками та додатковими угодами; замовлення товару; графік поставок; план пакування; видаткові накладні; рахунки-фактури; акти завантаження; товарно-транспортні накладні; довіреності 12ААЕ №231000 від 13.10.2014р., 12ААЕ №231090 від 13.11.2014р.; вимогу платежу №07/994 від 18.07.2017р.; акт звірки по тарі; витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження відповідача.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: повідомлення №07/2019 від 11.10.2017р. про відсутність в провадженні господарського суду або іншого суду чи органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей предмет, з тих же підстав; заяву про уточнення позовних вимог №07/2125 від 31.10.2017р., в якій просив стягнути з відповідача 1096813,44 грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., пеню - 230964,67грн., 3% річних 62022,52грн., інфляційні втрати 244589,39грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 327262,49грн.

03.11.2017р. на електрону адресу суду (06.11.2011р. на поштову адресу) від відповідача надійшов відзив №12-145 від 03.11.2017р. на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на таке: позивачем порушено претензійний порядок вирішення спорів за договором; договором не передбачена сплата пені за прострочення виконання покупцем зобовязань з оплати неповернутої зворотної тари (яка не є товаром за договором); позивачем не виставлявся рахунок, передбачений п. 6.9 договору, а тому у відповідача відсутнє зобовязання з оплати вартості неповернутої зворотної тари; оскільки у відповідача не виникло грошового зобовязання з оплати вартості неповернутої зворотної тари за вимогою платежу №07/994 від 18.07.2017р., вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є безпідставними.

03.11.2017р. на електрону адресу суду (06.11.2011р. на поштову адресу) від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив про неможливість проведення звірки розрахунків з позивачем з огляду на те, що у звязку з втратою контролю над нерухомим та рухомим майном, що знаходилось у м. Донецьку внаслідок його захоплення невідомими особами, у відповідача відсутній доступ до первинних документів. До пояснень надав: заяву (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення від 15.03.2017р., витяг з кримінального провадження, правоустановчі документи.

03.11.2017р. на електрону адресу суду (06.11.2011р. на поштову адресу) від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

28.11.2017р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог №07/2460 від 27.11.2017р., в якій останній відмовився від позовної вимоги щодо стягнення пені у розмірі 230964,67грн., щодо решти вимог надав уточнені розрахунки, з огляду на допущену технічну описку у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог №07/2125 від 31.10.2017р., просив стягнути на його користь з відповідача 1096554,24грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних 64441,37грн., інфляційних втрат 257690,27грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн. До заяви надав рахунок-фактури №18/07 від 18.07.2017р. та докази його направлення відповідачу.

28.11.2017р. під позивача надійшли письмові пояснення №07/2459 від 27.11.2017р. на відзив, у яких останній зазначив наступне: у відповідача виникло грошове зобовязання перед позивачем з оплати тари, оскільки вона була оплатно передана у власність покупця (відповідача) відповідно до п. 6.9 договору поставки, внаслідок чого позивач скористався своїм правом на нарахування 3% річних, інфляційних втрат та процентів за користування грошовими коштами; відповідач безпідставно посилається на порушення позивачем претензійного порядку вирішення спорів, оскільки визнає одержання вимоги платежу №07/994 від 18.07.2017р. 08.08.2017р., чим автоматично визнає порушення зі свого боку вимог п. 10.2 договору, в якому зазначено обовязок повідомити заявника про результати розгляду претензії в строки, передбачені ст. 7 ГПК України.

11.12.2017р. від відповідача надійшли письмові пояснення №12-144 від 11.12.2017р. на уточнення позовних вимог, в яких останній також заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання 11.12.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 11.12.2017р. зявився, проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством Ветропак Гостомельський Склозавод (постачальник) та Приватним акціонерним товариством Ефес Україна, м.Донецьк (покупець) укладений договір Поставки №2 (далі договір), згідно п.п. 1.1. якого постачальник зобовязався виготовити, поставити та передати у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти у власність в кількості, за ціною та в строки, визначені цим договором товар (продукцію) а саме:

п.1.1.1. Пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (надалі ВМ Osoboe 500ml), зі скла зеленого кольору, що відповідають затвердженому кресленню (Додаток №3), що є невід'ємною частиною цього договору;

п.1.1.2. Пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Белый медведь» (надалі ВМ Osoboe 500ml), зі скла коричневого кольору, що відповідають затвердженому кресленню (Додаток №3), що є невід'ємною частиною цього договору;

п. 1.1.3. Пляшки скляні для пивної продукції під знаком для товарів та послуг «Сармат» (надалі Legend 500ml), зі скла коричневого кольору, що відповідають затвердженому кресленню (Додаток №4), що є невід'ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою №1 від 17.02.2014р. змінено номер договору поставки №2 на №1.

Відповідно до п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. загальна кількість та асортимент товару, що поставляється за цим договором, а також вартість кожного окремого асортименту визначається в узгодженій сторонами загальній специфікації, яка є додатком №1 до цього договору.

В додатку №2 сторони погодили орієнтовний графік поставок товару на 2014р.

Відвантаження та доставка товару здійснюється автотранспортом на умовах FCA Госпомель (Київська область, смт. Госпомель, пл. Рекунова, 2) або DAP Донецьк (м. Донецьк, пр. Ілліча, 106) відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010р.,якщо інше не зазначено в даному договорі (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.).

Згідно п. 6.1 договору товар запаковується таким чином: товар, визначений в пп.1.1.1-1.1.2 цього договору, укладається відповідно до схеми, умов та порядку пакування, визначених в додатку №5 до цього договору; товар, визначений в п.1.1.3 цього договору, укладається відповідно до схеми, умов та порядку пакування, визначених в додатку №6 до цього договору.

За умовами п. 6.2 договору засоби упаковки (стандартний плоский деревяний піддон типу 2ПО4 розміром 1000х1200мм, прокладка лист поліпропіленовий) є зворотною тарою (далі зворотна тара), що підлягає поверненню, зокрема:

п.6.2.1 під поняттям «зворотний піддон» слід розуміти цілий піддон, який може бути використаний під час термоусадження плівки з продукцією та відповідає вимогам ГОСТ 9557-87 або ГОСТ 9078-84 із обовязковою наявністю клема АТ «Ветропак Гостомельський Склозавод торгової марки Ветропак;

п. 6.2.2 під поняттям «зворотна прокладка» слід розуміти цілу поліпропіленову прокладку без наявних ознак руйнувань з урахуванням зносу (потертість, зміна відтінку колбору) із обовязковою наявністю клема АТ «Ветропак Гостомельський Склозавод торгової марки Ветропак.

За умовами п. 6.3 договору зворотна тара вважається поставленою постачальником та прийнятою покупцем, якщо немає претензій: за кількістю за відсутності різниці між кількістю, вказаної в товарно-транспортних документах, та фактично отриманою; за якістю якщо якість відповідає вимогам цього договору.

Приймання зворотної тари покупцем за кількістю проводиться у відповідності з Інструкцією №П-6, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.1965р., з урахуванням особливостей, визначених в цьому договорі, а аза якістю у відповідності з Інструкцією №П-7, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966р., з урахуванням особливостей, визначених в цьому договорі.

У разі виявлення при прийнятті покупцем зворотної тари нестачі чи її невідповідності вимогам цього договору, виклик уповноваженого представника постачальника є обовязковим.

Засоби упаковки багаторазового використання (зворотна тара) повертаються постачальнику на умовах DDP Госпомель (Київстка область, смт. Гостомель, пл. Рекунова, 2), відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010р., у стані, придатному для повторного використання ( п. 6.4 договору).

У разі виявлення при прийнятті постачальником зворотної тари нестачі чи її невідповідності вимогам цього договору, виклик уповноваженого представника покупця є обовязковим (п.6.5 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.).

За умовами п.6.6 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. повідомлення направляється покупцю протягом 5 календарних днів з дати виявлення невідповідності та/або нестачі, але не пізніше 10 календарних днів, коли невідповідність виявлена у вихідні, святкові чи неробочі дні. Повідомлення направляється факсимільним повідомленням або електронною поштою та вважається отриманим з моменту передачі вказаним засобом звязку.

При порушенні постачальником вищезазначених строків, претензії постачальника покупцем не визнаються (п. 6.7 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р.).

Згідно п. 6.10 договору (за нумерацією пунктів, визначеною додатковою угодою №2 від 13.05.2014р.) транспортні витрати за повернення зворотної тари оплачує покупець.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.214р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п.12.1 договору).

Публічне акціонерне товариство Ветропак Гостомельський Склозавод у звязку зі зміною типу акціонерного товариства змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство Ветропак Гостомельський Склозавод.

Протягом жовтня-грудня 2014р. позивач відвантажив відповідачу продукцію за договором №1 від 17.02.2017р. Зворотна тара: листи (прокладки) у кількості 151152шт. та піддони у кількості 4263шт. не була повернена останнім.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №07/994 від 18.07.2017р. про сплату 2147976,00грн. за неповернення зворотної тари (деревяних піддонів та пластикових прокладок), яка не була задоволена останнім.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору, відповідач не повернув зворотні тару та не оплатив її вартість, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 1096813,44 грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р, пені - 300327,27грн., 3% річних 86362,78грн., інфляційних втрат 628474,10 грн, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 562281,07грн.

Під час розгляду справи позивачем були надані: заява про уточнення позовних вимог №07/2125 від 31.10.2017р., в якій позивач просив стягнути з відповідача 1096813,44 грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., пеню - 230964,67грн., 3% річних 62022,52грн., інфляційних втрат 244589,39грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 327262,49грн.; заява про уточнення позовних вимог №07/2460 від 27.11.2017р., в якій останній відмовився від позовної вимоги щодо стягнення пені у розмірі 230964,67грн., щодо решти вимог надав уточнені розрахунки, з огляду на допущену технічну описку у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог №07/2125 від 31.10.2017р., просив стягнути на його користь з відповідача 1096554,24грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних 64441,37грн., інфляційних втрат 257690,27грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн.

Суд зазначає, що заява №07/2125 від 31.10.2017р. (остаточна заява) позивача за своїм змістом є одночасно заявою про часткову відмову від позову в частині стягнення пені, заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати зворотної тари та заявою про збільшення позовних вимог в частині 3% річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами.

За змістом ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову, зменшити або збільшити розмір позовних вимог.

Суд, керуючись вимогами ст.22 Господарського процесуального кодексу України, прийняв заяву №07/2125 від 31.10.2017р. та розглядає справу в контексті позовних вимог, викладених у позовній заяві з урахуванням остаточної заяви позивача про уточнення позовних вимог №07/2460 від 27.11.2017р., а саме про стягнення 1096554,24грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних 64441,37грн., інфляційних втрат 257690,27грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання обовязку з оплати зворотної тари за договором поставки №1 від 17.02.2014р., стягнення 3% річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №1 від 17.02.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Протягом жовтня грудня 2014р. позивачем було відвантажено відповідачу продукцію в зворотній тарі за видатковими накладними: № від 16.10.2014р., № від 16.10.2014р., № від 16.10.2014р., № від 16.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 17.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 20.10.2014р., № від 21.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 22.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 23.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 24.10.2014р., № від 25.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 27.10.2014р., № від 28.10.2014р., № від 28.10.2014р., № від 28.10.2014р., № від 30.10.2014р., № від 30.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 31.10.2014р., № від 01.11.2014р., № від 01.11.2014р., № від 01.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 02.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 03.11.2014р., № від 04.11.2014р., № від 04.11.2014р., № від 04.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 05.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 06.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., № від 07.11.2014р., №від 07.11.2014р., №від 07.11.2014р., № від 08.11.2014р., № від 08.11.2014р., № від 09.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., №2 від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 10.11.2014р., № від 11.11.2014р., № від 11.11.2014р., № від 11.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 12.11.2014р., № від 13.11.2014р., № від 14.11.2014р., № від 14.11.2014р., № від 14.11.2014р., № від 15.11.2014р., № від 15.11.2014р., № від 16.11.2014р., № від 16.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 17.11.2014р., № від 18.11.2014р., № від 19.11.2014р., № від 19.11.2014р., № від 20.11.2014р., № від 21.11.2014р., № від 22.11.2014р., № від 22.11.2014р., № від 23.11.2014р., № від 26.11.2014р., № від 27.11.2014р., № від 27.11.2014р., № від 27.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., №760001492 від 28.11.2014р., № від 28.11.2014р., № від 29.11.2014р., № від 02.12.2014р., № від 02.12.2014р., № від 02.12.2014р., № від 02.12.2014р., № від 03.12.2014р., № від 03.12.2014р., № від 03.12.2014р., № від 04.12.2014р., № від 05.12.2014р., № від 05.12.2014р., № від 06.12.2014р., № від 07.12.2014р., № від 07.12.2014р., № від 08.12.2014р., № від 08.12.2014р., № від 12.12.2014р., № від 12.12.2014р.

Відповідачем не було повернено листи (прокладки) у кількості 15152шт. та піддони у кількості 4263шт.

Відповідно до п.6.11 договору в редакції додаткової угоди №2 від 13.05.2014р. зворотні піддони підлягають поверненню в 45-денний термін з моменту отримання їх покупцем. Зворотні піддони приймаються постачальником за наявності відповідно оформлених оригінальних документів, а саме оформленої товарно-транспортної накладної, видаткової накладної. Прийомка піддонів по кількості і якості здійснюється у відповідності з Інструкціями П-6, П-7 затвердженими постановами Держарбітражу СРСР від 15.06.1965р., 25.04.1966р., з урахуванням особливостей, визначених в цьому договорі.

Зворотні прокладки підлягають поверненню в 45-денний термін з моменту отримання їх покупцем. Зворотні прокладки приймаються постачальником за наявності відповідних транспортних документів. Покупець зобовязується повертати зворотні прокладки за зворотних піддонах без пакувальних ярликів в кількості по 200 штук на кожному зворотному піддоні. Зворотні прокладки повинні бути закріплені бандарною стрічкою з двох сторін чи стрейч плівкою, та перекладені аркушем через кожні 20 чи 40 шт. для полегшення їх перерахунку (п. 6.12 договору за нумерацією, визначеною додатковою угодою №2 від 13.05.2014р.).

В разі несвоєчасного повернення зворотної тари, на 46-ий день постачальник має право виставити покупцю рахунок на оплату заставної вартості неповернутої вчасно зворотної тари з урахуванням ПДВ. Покупець має оплатити виставлений постачальником рахунок не пізніше 15 календарних днів з моменту його отримання покупцем.

Якщо протягом 12 календарних місяців з дати поставки товару у зворотній тарі ця тара не буде повернута постачальнику, то така неповернута тара втрачає статус зворотної та вважається такою, що безоплатно (в разі неповернення з вини постачальника), чи, відповідно, оплатно (якщо покупець ухилився від повернення зворотної тари) передана у власність покупця за заставною вартістю, у перший день після спливу такого 12-місячного строку (п. 6.9 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №1 від 17.02.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього зобов'язань, визначених його умовами.

Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі строк повернення зворотної тари та обовязок оплати неповернутої вчасно зворотної тари.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що зі спливом 12 календарних місяців з дати поставки товару за вищезазначеними видатковими накладними неповернута тара втратила статус зворотної та вважається оплатно переданою у власність покупця за заставною вартістю, у перший день спливу такого 12-місячного строку, а тому у відповідача виникло зобовязання з оплати її вартості.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зворотну тару у встановлений договором строк не повернув, свої зобовязання з оплати її заставної вартості не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати заставної вартості зворотної тари.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 1096554,24грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, стосовно порушення позивачем претензійного порядку вирішення спорів за договором суд відхиляє, з огляду на те, що відповідно до чинного законодавства, дотримання претензійного порядку не є обов'язковим.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних 64441,37грн., інфляційних втрат 257690,27грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що умовами договору, що якщо протягом 12 календарних місяців з дати поставки товару у зворотній тарі ця тара не буде повернута постачальнику, то така неповернута тара втрачає статус зворотної та вважається такою, що безоплатно (в разі неповернення з вини постачальника), чи, відповідно, оплатно (якщо покупець ухилився від повернення зворотної тари) передана у власність покупця за заставною вартістю, у перший день після спливу такого 12-місячного строку.

Враховуючи, що остання поставка відбулась 12.12.2014р., право вимоги на заявлену позивачем до стягнення суму 1096554,24грн. виникло - 13.12.2015р.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині та стягнення з відповідача: 64441,34грн. та 257690,27грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що позивачем при розрахунку було допущено арифметичну помилку.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем безпідставно нараховані інфляційні втрати з грудень 2015р., оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін"). Однак, враховуючи, що позивачем заявлена до стягнення менша сума, суд, не виходячи за межі позовних вимог задовольняє вимоги в цій частині у заявленому позивачем розмірі.

Щодо нарахованих позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн. суд зазначає наступне:

Згідно зі ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно п. 6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

У договорі поставки №1 від 17.02.2014р. відсутні умови щодо нарахування процентів за користування коштами.

Нараховуючи проценти за користування чужими грошовоими коштами, позивач посилається на положення ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Статтею 712 цього Кодексу законодавцем чітко встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тобто чинним законодавством не визначено, що до договору поставки застосовуються положення про позику, як і не передбачено цього договором поставки №1 від 17.02.2014р. та статтями 1046-1049 ЦК України, якими врегульовано відносини позики. Не випливає цього із характеру спірних відносин сторін.

В свою чергу, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На відміну від договору позики, за яким у власність позичальника передаються грошові кошти з обовязком повернути таку ж суму коштів з процентами, нарахованими на суму позики (ст.ст.1048, 1049 ЦК України), за договором поставки кошти перераховуваються в рахунок оплати вартості придбаного товару.

Таким чином, договори поставки і позики є не подібними, а різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, в звязку з чим нарахування позивачем процентів у розмірі, передбаченому ч.1 ст.1048 ЦК України по аналогії закону не відповідає суті спірних правовідносин сторін та фактичним обставинам справи.

Суд зазначає, що передача грошових коштів у позику є фінансовою послугою, яка може надаватися лише фінансовими установами (п.6 ст.4 та ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг"). Позивач, не маючи статусу фінансової установи, не має права надавати позику зі сплатою процентів та вимагати їх сплати. Відтак, в даному випадку існує невідповідність правовідносин позики та поставки також в частині субєктного складу таких правовідносин.

Таким чином, нарахування процентів за користування коштами у розмірі 338135,66грн. є необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 59, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Ветропак Гостомельський Склозавод, смт. Гостомель, м. Ірпінь до Приватного акціонерного товариства Ефес Україна, м. Донецьк про стягнення 1096554,24грн. згідно п.6.9. Договору поставки №1 від 17.02.2014р., 3% річних 64441,37грн., інфляційних втрат 257690,27грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Ефес Україна (83059, м.Донецьк, Калінінський район, пр. Ілліча, 106, ) на користь Приватного акціонерного товариства Ветропак Гостомельський Склозавод (08290, Київська область, м. Ірпінь,смт. Гостомель, пл. Рекунова, 2, ) заборгованість в сумі 1096554,24грн., 3% річних 64441,34грн., інфляційні втрати в розмірі 257690,27грн., витрати з оплати судового збору в сумі 21280,30грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 0,03грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 338135,66грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 11.12.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 13.12.2017р.

Суддя Я.О. Левшина