ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 Справа № 904/9302/17

За позовом : Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна», м. Київ

До : Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, м. Нікополь

Про : визнання недійсним п.2 Рішення Нікопольської міської ради та викладення п.2. рішення в новій редакції

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача : не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1 (дов.№2092 від 31.03.17р.), ОСОБА_2 (дов.№2264 від 03.10.17р. )

СУТЬ СПОРУ :

Підприємство з 100% ІІ «Білла-Україна» (позивач) звернувся з позовом до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання недійсним п.2. рішення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області №23-14/VII від 25.11.2016 року «Про надання ПП «Білла-Україна» в оренду земельної ділянки на вул. Івана Богуна, 2 за фактичним розміщенням не житлової будівлі»; та викладення п.2 цього рішення в наступній редакції: «Встановити на земельну ділянку на вул. Івана Богуна, 2, орендну плату у розмірі 3% від діючої нормативної грошової оцінки земель».

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ту обставину, що 25.11.16р. відповідачем (на підставі заяви позивача №3058 від 21.09.16р.) було прийнято оспорюване рішення №23-14/VII, згідно яким було надано в оренду ПП «Білла-Україна» земельну ділянку на вул. Івана Богуна, 2 за фактичним розміщенням не житлової будівлі терміном на 10 років із встановленою орендною платою у розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки. Позивач вважає, що оренда ставка в розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки землі є неприйнятною, оскільки оспорюване ним рішення було прийнято ще до часу прийняття Нікопольскою міською радою іншого рішення № 1-20/VII від 05.05.17 р. «Про звернення Нікопольської міської ради до громадян та субєктів господарювання , які здійснюють діяльність на території міста Нікополь» ( в якому були встановлені ставки орендної плати за земельні ділянки ,на яких здійснюють свою діяльність супермаркети , гіпермаркети у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі ; та вказано , що ці ставки розповсюджуються на субєктів господарювання, звернення яких про отримання права користування земельною ділянкою надійшли або розглядаються після прийняття міською радою цього рішення та його публікації на офіційному сайті Нікопольської міської ради ) .

Також позивач вважає, що оскільки Нікопольською міською радою станом на час прийняття оспорюваного рішення не було встановлено єдиний податок на майно ( в частині транспортного податку та плати заземлю ) , то відповідно до приписів п.12.3.5. Податкового кодексу України плата за землю повинна справляться із застосуванням ставок , які діяли до 31 грудня року , що передує бюджетному періоду , в якому планується застосування плати за землю. Враховуючи вищезазначене, позивач просить визначати недійним пункт п. 2 рішення відповідача та викласти цей пункт у своїй редакції, встановивши орендну плату у розмірі 3 % від діючої нормативної грошової оцінки земель.

Нікопольська міська рада Дніпропетровської області (відповідач) проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що спірне рішення було прийнято відповідачем в межах своїх повноважень, та визначення розміру орендної ставки в межах від від 3% до 12 % нормативно грошової оцінки землі є правом міськради відповідно до приписів Податкового кодексу України. Також відповідач зазначає, що Нікопольською міською радою не приймалось рішення щодо встановлення розміру ставки орендної плати за земельні ділянки у звязку з тим, що дане питання врегульовано чинним законодавством. Окрім того , відповідач просив припинити провадження у справі з посилання на не підвідомчість вищезазначеної справи господарським судам України ( оскільки на його думку цей спір розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України ).

По справі оголошувалася перерва з 14.11.17р. по 12.12.17р.

До судового засідання 12.12.17р. зявилися лише представники відповідача. Позивач явку повноважного представника не забезпечив, а клопотав про перенесення слухання справи. Клопотання обґрунтоване посилання на неможливість бути присутнім у судому засідання представника позивача ОСОБА_3 ( у звязку з його зайнятістю в іншій справі, що слухається у ВГСУ , де він представляє інтереси ТОВ «Сінема-Центр» ) оскільки він є єдиним представником Підприємства з 100% ІІ «Білла-Україна» . Представники відповідача заперечували проти задоволення вищезазначеного клопотання позивача.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення слухання справи , суд не вбачає достатньо правових підстав для його задоволення з наступних підстав : суд не обмежує коло осіб, які можуть бути представниками позивача у цій справі; в матеріалах справи наявна довіреність № 11 від 07.02.17 р. , якою Підприємство з 100% ІІ «Білла-Україна» уповноважила ОСОБА_4 бути представником підприємства в господарських судах ( а.с.23 ) , позовна заява ( яка є предметом розгляду у цій справі ) підписана саме представником ОСОБА_4 на підставі цієї довіреності ( а.с.6 ) . Окрім того , з доданої до клопотання про відкладання слухання справи довіреності ТОВ «Сінема-Центр» вбачається, що вона видана не лише на гр. ОСОБА_3, а також на гр.ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 ( а.с.82 ) Вищезазначені обставини свідчать про невідповідність відомостей , викладених представником ОСОБА_3 у його клопотанні від 12.12.17 р., фактичним обставинам , а тому суд вважає його необґрунтованим .

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи , господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

21.09.2016 р. Підприємство з 100% ІІ «Білла-Україна» звернулось до Нікопольської міської ради із заявою (вх. № 3058 від 21.09.2016 р.) про надання в оренду земельної ділянки за адресою: м. Нікополь, вул. Івана Богуна, площею 0,4501 на термін 49 років за фактичним розміщенням нежитлової будівлі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі . (а.с.12)

Вказана заява була розглянута на засіданні постійної комісії міської ради з питань містобудування та землекористування, де було вирішено винести дане питання на розгляд сесії міської ради. 25.11.2016р. Нікопольською міською радою прийнято рішення № 23-14/VIІ «Про надання Підприємству з 100 % іноземними інвестиціями «Білла-Україна» в оренду земельної ділянки на вул. Івана Богуна, 2 за фактичним розміщенням нежитлової будівлі». Згідно вказаного рішення Нікопольська міська рада вирішила: 1. надати Підприємству з 100% ІІ «Білла-Україна» в оренду терміном на 10 (десять) років земельну ділянку площею 0,6913 га (кадастровий номер :03:004:0029) на вул. Івана Богуна, 2 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ 03.07.) 2. Встановити на земельну ділянку на вул. Івана Богуна, 2 орендну плату в розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки земель , тощо .(а.с13-14)

Ознайомившись з Рішенням від 25.11.2016р. № 23-14/VIІ , позивач направив до Нікопольської міської ради листа від 03.02.2017р. вх.№ Р-390 (вих.№ 147 від 30.01.2017р.) стосовно перегляду прийнятого рішення в частині зміни розміру орендної плати з 12 % на 5% від діючої нормативної грошової оцінки землі (а.с.15).

02.03.2017р. Нікопольська міська рада повідомила позивача листом ( вих. № 1068 ), що питання стосовно перегляду рішення міської ради від 25.11.2016р. № 23-14/УІІ (в частині зміни відсотку орендної плати) 09.02.2017р. розглянуто на засіданні постійної комісії Нікопольської міської ради з питань містобудування та землекористування та вирішено не розглядати на сесії Нікопольської міської ради .(а.с.16).

Після чого позивач надіслав відповідачу лист ( вих. № 464 від 21.03.2017р. ) , на який Нікопольська міська рада повідомила, що питання зміни ставки оренди землі неодноразово розглядалось на засіданнях Комісії. (а.с.17).

05.05.2017 р. Нікопольською міською радою прийняте рішення № 1-20/VII «Про звернення Нікопольської міської ради до громадян та субєктів господарювання , які здійснюють діяльність на території міста Нікополь» , відповідно до якого Нікопольська міська рада ідучи на зустріч численним зверненням громадян та субєктів господарювання …, постала необхідність у визначенні принципу рівності , підвищення ефективності роботи , посилення прозорості при визначенні відсотку по орендній платі за землі та строку дії відповідних договорів ; при визначенні ставки орендної плати заземлю враховую наступне : … ставку орендної плати за земельні ділянки , на яких здійснюють свою діяльність …супермаркети , гіпермаркети … у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі … Ці наміри розповсюджуються на субєктів господарювання та громадян , звернення про отримання права користування земельною ділянкою ( дозвіл на виготовлення документації із землеустрою або передачу земельної ділянки в оренду ) яких надійшли або розглядаються після прийняття міською радою цього рішення та його публікації на офіційному сайті Нікопольської міської ради . У випадках , не зазначених вище , міська рада має право визначати вищезазначені умови окремо ( а.с.19-20 )

На засіданні Комісії з питань містобудування та землекористування Нікопольської міськради 16.05.2017р. було прийнято рішення залишити без змін ставку орендної плати на земельну ділянку у розмірі 12%, враховуючи, що в рішенні від 05.05.2017р. № 1-20/УІІ йдеться мова про аналогічні ставки оренди землі, тому запропоновано укласти договір оренди земельної ділянки по вул. І.Богуна, 7 відповідно до прийнятого рішення сесії (а.с.69-70).

Відповідно до ст.ст.142, 145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, в тому числі і надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Таким чином, надання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в оренду шляхом укладення відповідного договору здійснюється на підставі рішення ради, прийнятого за результатами розгляду заяви (клопотання) особи, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, поданої відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 вказаного закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно статті 648 Цивільного кодексу України, зміст договору укладеного на підставі правового акта органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторони договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку.

Відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради зобов'язаний брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень(стаття 18). Депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень (стаття 19).

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Статтею 12 Податкового Кодексу України, в редакції, що діяла на дату винесення Рішення від 25.11.2016р. № 23-14/УІІ , визначено повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів.

Згідно п.12.3. ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до п.14.1.147 ст.147 ПК України, плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п.288.2 288.4 ст.288 ПК України визначено, що: платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно п.288.5. ст. 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативно грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Враховуючи вищезазначені приписи норм чинного законодавства, дослідивши зміст рішення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області №23-14/VII від 25.11.16р. на предмет законності , суд проходить до висновку, що його було прийнято відповідачем в межах своїх повноважень та визначення розміру орендної ставки в розмірі 12 % нормативно грошової оцінки землі є правом міськради відповідно до приписів Податкового кодексу України , Земельного кодексу України та ЗУ «Про місцеве самоврядування»; а тому позовні вимоги є необґрунтованими, та в позові слід відмовити.

Окрім того суд не вбачає достатньо правових підстав , для задоволення клопотання відповідача про припинення провадження у справі з посиланням на не підвідомчість цього спору господарському судочинству України з урахуванням наступного.

Згідно з положеннями ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1.2.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167,169, 374 ЦК України, статей 2, 8,48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.33,49,82-85 ГПК України , господарський суд , -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне рішення складено - 14.12.2017