ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа № 922/2144/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

кредитора, ТОВ "Оптимум Фактор" - Трапіцина Г.М. (довіреність від 18.10.2017),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу кредитора, Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор" (вх. №3627 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 15.02.2017 у справі № 922/2144/16

за заявою Фізичної особи - підприємця Панасюка Юрія Володимировича, м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи", м.Харків.

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.02.2017 (суддя Швидкін А.О.) надано згоду на продаж майна Приватного АТ "Енвіжн-Активи", яке знаходиться у заставі ТОВ "Оптимум Фактор", відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

ТОВ "Оптимум Фактор" (кредитор у даній справі) з ухвалою не погодилося, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у наданні згоди на продаж майна Приватного АТ "Енвіжн-Активи", яке знаходиться у заставі ТОВ "Оптимум Фактор".

Апелянт зазначає, що вищевказаною ухвалою порушено його права як іпотекодержателя майна боржника, оскільки ліквідатор не отримав згоди від ТОВ "Оптимум Фактор" на здійснення продажу майна, що є предметом забезпечення; ліквідатор також не провів інвентаризацію майна банкрута, його оцінку, не погодив спосіб та умови його реалізації. Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не досліджено та не встановлено причин відсутності в матеріалах справи погодження на продаж майна, оскільки тільки у випадку ухилення кредитора від надання такої згоди, підтвердженого належними і допустимими доказами, погодження продажу має здійснюватися судом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 11.12.2017, зобов'язано апелянта надати суду докази надіслання копії апеляційної скарги ініціюючому кредитору, ФОП Панасюку Ю.В. Запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: апелянту - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

11.12.2017 апелянт надав докази надіслання копії апеляційної скарги ініціюючому кредитору, ФОП Панасюку Ю.В.

11.12.2017 до суду надійшло клопотання ліквідатора боржника, Саєнка В.В. (вх.№12757), в якому даний учасник процесу просить відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість участі в судовому засіданні 11.12.2017 у зв'язку з істотним погіршенням стану здоров'я та перебуванням на лікарняному. Разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин ліквідатор не надав, а лише зазначив у клопотанні, що вони будуть надані у наступне судове засідання.

Присутній у судовому засіданні 11.12.2017 представник апелянта підтримав викладену ним письмово правову позицію; проти задоволення клопотання ліквідатора про відкладення розгляду справи заперечував, посилаючись на те, що ліквідатор Саєнко В.В. в суді першої інстанції також не брав участі в судових засіданнях.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, не направили своїх представників для участі в даному засіданні та не повідомили суд про причини їх неявки.

Розглянувши клопотання ліквідатора боржника, Саєнка В.В., про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що його явка в судове засідання не визнавалася обов'язковою, отже, апеляційну скаргу може бути розглянуто без особистої участі даного арбітражного керуючого в судовому засіданні. Окрім того, заявником не надано доказів на підтвердження його перебування на лікарняному.

Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів - тобто у суду відсутнє право самостійно продовжувати строк розгляду спору. Однак ліквідатором не було заявлено клопотання про продовження п'ятнадцятиденного строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, встановленого ч.2 ст.102 ГПК України. Присутнім у судовому засіданні представником апелянта також не було заявлено клопотання про продовження вказаного строку, оскільки він заперечував проти відкладення розгляду справи.

Отже, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання ліквідатора про відкладення розгляду справи з огляду на необґрунтованість зазначеного клопотання, а також у зв'язку з відсутністю процесуальних підстав для вчинення відповідної дії.

Суд апеляційної інстанції додатково враховує, що, як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду місцевим господарським судом арбітражний керуючий Саєнко В.В., повідомлений належним чином про розгляд даної справи, не з'явився в судові засідання 15.02.2017, в яких розглядалися подані ним до суду клопотання, та не повідомив суд про причини неявки. Так само колегія суддів враховує, що ліквідатор не з'являвся до суду першої інстанції і у наступні судові засідання (09.03.2017, 27.03.2017).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства - зокрема, було надано достатньо часу в межах встановлених законом процесуальних строків (розгляд справи призначено на чотирнадцятий день визначеного ч.2 ст.102 ГПК України п'ятнадцятиденного строку), чим створено відповідні можливості для реалізації кожною стороною своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України.

Тому, враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2016 прийнято заяву ФОП Панасюка про порушення даної справи №922/2144/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" в порядку ст. 11 - 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство). Ухвалою суду від 19.07.2016 порушено провадження у справі про банкрутство, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л.

Ухвалою суду від 12.09.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи", окремо внесено до реєстру вимог кредиторів вимоги, забезпечені заставою майна боржника, а саме: вимоги публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" у розмірі 96772331,81 грн. Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Енвіжн-Активи" відомості про майно боржника, що є предметом застави публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк": нежитлове приміщення загальною площею 2340,2 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3; нежитлові приміщення № № 6, 7, 8, 9, 10, 11, склади центральні (в літ. Г') загальною площею 1523,60 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3; будівля - виробниче приміщення для випуску комп'ютерних систем (літ. А) загальною площею 905,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 3б (далі - заставне майно).

Постановою господарського суду Харківської області від 24.10.2016 приватне акціонерне товариство "Енвіжн-Активи" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л.

Ухвалою суду від 12.12.2016 припинено повноваження арбітражного керуючого Караченцева Ю.Л. у якості ліквідатора ПАТ "Енвіжн-Активи", призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Саєнка В.В.

В ході провадження у справі судом першої інстанції було встановлено, що заставне майно, відомості про яке окремо внесено до реєстру вимог кредиторів, перебувало в іпотеці ПАТ "Укрінбанк" на підставі іпотечного договору від 12.06.2015, укладеного між ПАТ "Енвіжн-Активи" та ПАТ "Укрінбанк" з метою забезпечення виконання Позичальником (АТ "Енвіжн-Україна") кредитного договору №4779 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 27.02.2012.

Проте в подальшому, як вбачається із довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 78352190 від 18.01.2017 (т.2, а.с.178), до реєстру було внесено запис про те, що іпотекодержателем заставного майна банкрута є ТОВ "Оптимум Фактор". Про вказані обставини зазначено в оскаржуваній ухвалі від 15.02.2017, окрім того, ухвалою суду від 27.03.2017 (яку не було оскаржено та скасовано в установленому законом порядку, отже, вона набрала законної сили) задоволено заяву ТОВ "Оптимум Фактор" про заміну сторони. Здійснено заміну сторони (кредитора) - ПАТ "Укрінком" на його правонаступника ТОВ "Оптимум Фактор", зобов'язано ліквідатора внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Енвіжн-Активи". Отже, колегія суддів зазначає, що на час розгляду даної справи ТОВ "Оптимум Фактор" є кредитором боржника із відповідним до даного статусу обсягом прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2017 до суду поштою надійшло підписане ліквідатором клопотання, в якому він просив суд надати згоду на продаж заставного майна Приватного АТ "Енвіжн-Активи" з тих підстав, що іпотекодержатель не надав відповідного дозволу (т.2, а.с.187). До клопотання додано роздруківку інформаційної довідки № 78352190 від 18.01.2017 з державних реєстрів щодо заставного майна, інших доказів до клопотання не додано.

У матеріалах справи також міститься примірник цього ж клопотання (т.2, а.с. 201), надісланий до суду електронною поштою 14.02.2017 (без електронного цифрового підпису відправника). У переліку додатків в даному клопотанні також зазначено лише один документ - інформаційну довідку з державних реєстрів. Однак окрім вказаного клопотання та довідки судом першої інстанції також долучено до матеріалів справи незасвідчені копії: адресованих ТОВ "Оптимум Фактор" та ПАТ "Укрінком" запитів щодо надання дозволу на продаж заставного майна банкрута, іпотечного договору від 12.06.2015, укладеного між ПАТ "Енвіжн-Активи" та ПАТ "Укрінбанк", а також описів вкладення у цінні листи та поштових чеків (т.2, а.с.201 - 217).

У судовому засіданні 15.02.2017 (в яке ліквідатор не з`явився, та не повідомив суд про причини неявки) господарським судом розглянуто клопотання ліквідатора від 06.02.2017 та винесено ухвалу про надання згоди на продаж заставного майна боржника.

Надаючи правову оцінку висновкам вищевказаної ухвали суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.86 ГПК України, ухвала господарського суду має містити: мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевим господарським судом наведено приписи статей 41 - 44 Закону про банкрутство, якими врегульовано порядок продажу майна банкрута, зокрема, зазначено, що положеннями Закону про банкрутство законодавець визначив порядок надання згоди на відчуження заставного майна, згідно з яким така згода є безумовною та надається кредитором - заставодержателем, або судом, а дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними в силу вимог закону, зокрема, відповідно до ч.4 ст.42 Закону про банкрутство, продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Також, як вбачається зі змісту вищевказаних норм закону, в разі ненадання заставним кредитором згоди на реалізацію майна або ігнорування ним письмових вимог ліквідатора останній на виконання ст.42 Закону про банкрутство зобов'язаний звернутися з відповідним клопотанням про надання такої згоди до суду, який розглядає справу про банкрутство (відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2017 у справі №50/26-б). Тобто необхідною передумовою для звернення ліквідатора з відповідною заявою до суду є наявність таких обставин (доведених належним чином) як звернення за одержанням згоди до кредитора - заставодержателя і не отримання від нього такої згоди.

В якості обставин щодо вжиття ліквідатором дій, спрямованих на одержання згоди кредитора, суд зазначив, що ліквідатором направлено на адресу ТОВ "Оптимум Фактор" лист про отримання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, проте відповіді на адресу ліквідатора до цього часу не надходило.

Стосовно вказаного висновку, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на його підтвердження.

Так, відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Статтею 34 цього ж кодексу встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з приписами ст.36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу. У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи. Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Окрім того, відповідно до п. 1.5.17. чинної Інструкції з діловодства в господарських судах України, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, копії документів, отримані судом електронною поштою 14.02.2017 без електронного цифрового підпису відправника (зокрема, копія адресованого ТОВ "Оптимум Фактор" запиту щодо надання дозволу на продаж заставного майна банкрута, копії відповідного опису вкладень та поштового чека) не відповідають вищенаведеним вимогам щодо належного засвідчення копій документів та їх направлення суду - отже, вказані докази не вважаються належними і допустимими і не повинні братися до уваги судом. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, в постановах Вищого господарського суду України від 10.07.2017 у справі № 910/16486/16, від 17.10.2017 у справі № 923/72/17 тощо.

Колегія суддів також зазначає, що, згідно з матеріалами справи, ліквідатором не було підтверджено відповідність вищевказаних копій документів оригіналам у встановлений законом спосіб, а саме, не надано суду першої інстанції належним чином засвідчених копій у паперовій формі, а також не надано оригіналів для огляду в судовому засіданні (натомість, як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор у судові засідання не з'являвся).

В суді апеляційної інстанції, яким було створено всім учасникам процесу належні умови для доведення своєї правової позиції та надано для цього достатньо часу (в межах строку, встановленого ч.2 ст.102 ГПК України), ліквідатором так само не було надано жодних доказів на підтвердження обставин щодо вжиття передбачених законом дій з метою отримання згоди ТОВ "Оптимум Фактор" на продаж заставного майна банкрута, натомість було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено з підстав його необґрунтованості та відсутності процесуальної можливості для вчинення такої дії.

Водночас ТОВ "Оптимум Фактор" в ході апеляційного провадження заперечувало факт отримання ним від ліквідатора відповідного запиту та зазначало про відсутність згоди на продаж заставного майна.

З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені приписи ст.42 Закону про банкрутство та обставини даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом передчасно задоволено клопотання ліквідатора про надання дозволу на продаж заставного майна боржника - оскільки заявником клопотання не надано суду належних та допустимих доказів щодо звернення до кредитора - заставодержателя (ТОВ "Оптимум Фактор") та отримання (або неотримання) від нього згоди на продаж заставного майна, а судом першої інстанції відповідні докази не витребувані та не досліджені.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали від 15.02.2017 в даній справі як такої, що винесена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та про відмову в задоволенні заяви

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини 1 ст.104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 15.02.2017 у справі №922/2144/16 скасувати.

У задоволенні клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж майна Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи", яке є предметом забезпечення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум Фактор", відмовити.

Повний текст постанови складено 13.12.17

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.