КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа№ 925/616/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Разіної Т.І.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача (апелянт ): Пісний А.В. - за дов. № б/н від 05.05.2017

від відповідача: 1. не з'явились

2. Прокоп'єв К.Є. - за дов. № б/н від 14.07.2017

від третьої особи: Єрмолаєва І.Г. - за дов. № 59 від 07.10.2015

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017

у справі № 925/616/17 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграф Дженерал Україна",

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Еквіпмент",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство "СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ БАНК "ГРАНТ",

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Трарасенко К.В., Михальської Ю,Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017р. у справі №925/616/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 925/616/17. Розгляд апеляційної скарги призначено на 27.09.2017.

14.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів третьою особою подано відзив на апеляційну скаргу.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.09.2017 у зв'язку з перебування судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Станіка С.Р., Тарасенко К.В.

27.09.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідачем-2 подано письмові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено розгляд справи на 01.11.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.11.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.11.2017 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Суліма В.В., Тарасенко К.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.11.2017 у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Суліма В.В., Разіну Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

15.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів відповідачем-2 подано додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.11.2017.

В судовому засіданні 30.11.2017 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/616/17 скасувати.

В судовому засіданні 30.11.2017 представник відповідача-2 заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням письмових пояснень поданих під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/616/17 залишити без змін.

В судовому засіданні 30.11.2017 представник третьої особи заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/616/17 залишити без змін.

В судове засідання 30.11.2017 відповідачі-1 свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідачів-1 за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2013 ухвалою Господарського суду Харківської області затверджено мирову угоду між сторонами у справі № 5023/6093/12 за позовом СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ до ТОВ "Прінт-Сервіс", ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" та ТОВ "Фабрика етикетки "Мікко" про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу.

За умовами мирової угоди боржники зобов'язались сплачувати заборгованість відповідно до узгодженого графіку платежів.

У зв'язку з невиконанням боржниками умов мирової угоди СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ звернулося до органів державної виконавчої служби із заявами про примусове виконання рішення суду.

22.01.2014 щодо ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти і майно боржника. 03.03.2014 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі № 5023/6093/12, що набрала законної сили, дії ДВС визнані незаконними, а постанови ДВС - недійсними з моменту їх винесення. Постановою ДВС від 31.03.2014 про повернення виконавчого документа припинено чинність арешту коштів та майна ТОВ "Поліграф Дженерал Україна".

31.07.2014 СГ Транспортейшн лізинг Австрія ГмбХ на підставі договору про відступлення права вимоги відступило право вимоги до боржників, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу та ухвали Господарського суду Харківської області від 29.04.2013 про затвердження умов мирової угоди у справі № 5023/6093/12, на користь ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна".

ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" в січні 2015 року звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Прінт-сервіс", ТОВ "Поліграф Дженерал Україна", ТОВ "Фабрика етикетки "Мікко" про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення солідарно 18 226 268, 71 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 у справі № 904/180/15 позовні вимоги ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" задоволено. З метою примусового виконання рішення суду постановою ДВС від 07.09.2016 відкрито виконавче провадження.

Проте, 30.01.2017 державна виконавча служба прийняла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як стверджує позивач в позовні заяві, що причиною неможливості виконання вказаного рішення суду та погашення боргу перед позивачем стало відчуження ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" на користь ТОВ "Інвест-Еквіпмент" свого нерухомого майна, вказаного у позовній заяві, на підставі спірних договорів купівлі - продажу, посвідчених 15.05.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстрових у реєстрі за №№ 1891, 1888, 1894. Позивач вважає, що укладення спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна після ухвалення судового рішення через короткий проміжок після скасування арештів вчинено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

За спірними договорами купівлі-продажу, укладеними між ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" (Продавець) та ТОВ "Інвест-Еквіпмент" (Покупець), посвідченими 15.05.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстровими у реєстрі за №№ 1891, 1888, 1894, Продавець передає, а Покупець приймає у власність вказане в цих договорах нерухоме майно та зобов'язується розрахуватися за Об'єкт продажу. Вартість об'єктів нерухомості визначалася відповідно до висновків про його вартість.

Передача нерухомого майна відбулася, про що сторони підписали Акти приймання-передачі до кожного із названих договорів купівлі-продажу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, номер довідки 85757287, дата формування 25.04.2017, за ТОВ "Інвест-Еквіпмент" зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказане нерухоме майно на підставі названих договорів купівлі-продажу від 15.05.2014.

Також, з наданих ТОВ "Інвест-Еквіпмент" платіжних доручень від 28.05.2014 та від 29.05.2014 вбачається, що товариство перерахувало на рахунок Продавця ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" кошти за набуте ним у власність нерухоме майно згідно договорів купівлі-продажу від 15.05.2014. Вартість цього нерухомого майна визначена експертною грошовою оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності Універсальною біржою "Україна", що діє на підставі сертифіката ФДМ України 12032/11 від 10.06.2011 на проведення незалежної оцінки, дата оцінки: 28 квітня 2014 року, дата завершення складання звіту: 29 квітня 2014 року.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що вказане нерухоме майно обліковується по балансу товариства, на нього нараховуються податки, воно знаходиться на земельній ділянці, за яку сплачується земельний податок, сплачується податок на нерухоме майно.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами вбачається, що вказане у спірних договорах нерухоме майно знаходилось в іпотеці у цього ж банку відповідно до іпотечних договорів нерухомого майна № 09/31 від 17 жовтня 2006 року, № 9/32 від 09 лютого 2011 року, № 9/33 від 21 жовтня 2013 року, посвідчених нотаріально та зареєстрованих у відповідних реєстрах. У спірних в цьому позові договорах купівлі-продажу вказано про те, що нерухоме майно є предметом відповідного іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Як вказано в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (пункт 3.11.) судам роз'яснено, що фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Враховуючи те, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

В даному позову, позивачем оспорюються договори купівлі-продажу.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Місцевим господарський судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, що за спірними договорами купівлі-продажу від 15.05.2014 та їх виконання ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" (Продавець) передало, а ТОВ "Інвест-Еквіпмент" (Покупець) прийняло у власність вказане в цих договорах нерухоме майно та розрахувалося за нього, тобто умови спірних договорів сторонами виконані. ТОВ "Інвест-Еквіпмент" набуло права власності на таке майно та це право зареєстроване за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується поданою позивачем Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2017. Вказане у спірних договорах купівлі-продажу нерухоме майно задовго до їх укладення було передане в іпотеку банку ПАТ "СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ БАНК "ГРАНТ", про що вказано у самих цих договорах, який надавав згоду на відчуження цього нерухомого майна, та 08 липня 2014 року це нерухоме майно стало предметом іпотечних договорів нерухомого майна (наступної черги), що посвідчені та зареєстровані в установленому порядку і на них накладено обтяження іпотекою.

Таким чином, спірні договори купівлі-продажу від 15.05.2014 виконані сторонами, право власності на нерухоме майно, що є предметом цих договорів, перейшло до Покупця - ТОВ "Інвест-Еквіпмент", ці договори не містять ознак фіктивності у розумінні статті 234 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої про те, що позивач не довів наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним як такого, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто фіктивного, а його доводи у позовній заяві спростовуються матеріалами справи.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичних осіб - відповідачів у цій справі є його припущенням, яке місцевим господарським судом вірно не прийнято до уваги в процесі розгляду даного спору. При цьому позивач не навів норму права, яка б регулювала це питання, а в статті 234 Цивільного кодексу України, на яку послався позивач, як власне і в інших статтях, що регулюють питання розгляду спорів про визнання договорів недійсними, про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичних осіб взагалі не говориться.

Суд першої інстанції, щодо заяви відповідача про пропуск позивачем позовної давності вірно зазначив, що у судовому порядку здійснюється захист лише порушеного права і тільки у тих випадках, коли буде доведено належність особі визначеного матеріального права і воно порушене, у випадку ж відсутності порушеного права позивача, не дивлячись на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, тобто, відсутності факту порушеного права.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/616/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/616/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/616/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/616/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Т.І. Разіна

В.В. Сулім