ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р.Справа № 922/3303/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів , м. Харків
до Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
про стягнення коштів 20 961,80 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_2 за дов. №1 від 03.01.17 року.

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківблагоустрій" про стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 20.961,80 грн. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на надання транспортних послуг №14 від 27 серпня 2012 року в частині повної та своєчасної оплати послуг наданих йому позивачем за грудень 2012 року, серпень 2013 року та січень 2016 року. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 15, 16, 525, 526 Цивільного кодексу України та статтю 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 24 жовтня 2017 року.

10 жовтня 2017 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від позивача надійшло правове обґрунтування позовних вимог (вх. №33115).

Ухвалю Господарського суду Харківської області від 24.10.2017 розгляд справи було відкладено на 06.11.2017.

06.11.2017 від відповідача до суду надійшли письмові заперечення разом із додатковими документами для долучення останніх до матеріалів справи (вх.№36330) за змістом яких не погоджується з заявленими позовними вимогами, вказує на те, що відповідач жодної письмової претензії від позивача не отримував, відповідачем не було погоджено суму виконаних робіт, оскільки на його думку вартість робіт по Договору №14 від 27.08.2012 за січень та лютий 2016 року не була з ним погоджена, без його відома в односторонньому порядку була змінена позивачем, у зв'язку із чим відповідачем не були підписані акт здачі-прийняття робіт на суму 42 284,90 та Додаткова угода №3 до Договору №14 від 27.08.2012.Окрім цього, додаткового вказує, що заборгованість з оплати наданих послуг за січень 2016 року відсутня, оскільки 30.11.2016 між сторонами був підписаний акт заліку зустрічної однорідної вимоги на суму 22 992,78 грн., у тому числі ПДВ 3832,13 грн. за надані послуги шляхом взаємозаліку на суму 22 992,78 грн.

06.11.2017 у судовому засіданні було оголошено перерву до 21.11.2017 12 години 45 хвилин.

21.11.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшло доповнення до заперечення на позовну заяву (вх.№38408) у яких відповідач вказує, що всупереч зазначеним у п.3.2.4 Договору вимогам, позивачем не доданого жодного подорожного листа за грудень 2012 року, а у наявних подорожних листах за серпень 2013 року в графі "найменування вантажу" взагалі зазначено "мусор", проте як умовами договору встановлені транспортні послуги з перевезення вантажним транспортом піску в кількості 32000 м.3.

Крім цього, 21.11.2017 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№38407) про долучення до матеріалів справи додаткові письмові докази , а саме просить долучити належним чином засвідчені копії актів заліку зустрічної однорідної вимоги заборгованостей по грудень 2012 року та по серпню 2013 року, що на думку відповідача мають свідчити про те, що заборгованість за даними обліку КП "Харківблагоустрій" перед КП "Комплекс з вивозу побутових відходів", яка зазначена у позові за грудень 2012 року та серпень 2013 року -відсутня. Дані документи після огляду були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 21.11.2017 розгляд справи було відкладено на 06.12.2017.

Представник позивача у судове засідання 06.12.2017 повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити з мотивів, викладених ним у письмових запереченнях на позов.Окрім цього, також підтримав подане через канцелярію суду клопотання про застосування строків позовної давності (вх.№40188 від 04.12.2017)

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

27.08.2012 р. між Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" (далі КП "КВПВ" - позивач) та Комунальним підприємством "Харківблагоустрій" (далі - відповідач) був укладений Договір №14(далі - договір).

Згідно п.1.1. договору Виконавець зобов'язується надавати Замовнику транспортні послуги з перевезення піску в кількості 32000 м3 вантажним транспортом.В свою чергу Замовник зобов'язується своєчасно сплачувати надані транспортні послуги за цінами та у термін відповідно до умов цього Договору.

Відповідно п.2.4. договору надані транспортні послуги оплачуються Замовником протягом 20 календарних днів з дня підписання ОСОБА_2 здачі-приймання виконаних робіт (послуг) шляхом перерахування грошових коштів на розрахункови рахунок Виконавця відповідно умов цього Договору або іншим шляхом при умові, що ця форма розрахунків не буде заперечувати чинному законодавсту України

Пунктом 2.5. договору сторони визначили, що ціна послуги не є фіксованою та може змінюватися Виконавцем залежно від ціни на паливо, енергоносії та інше з обов'язковим письмовим повідомленням про це Замовника. Якщо в перебігу 10 робочих днів з дня повідомлення Замовника про зміну ціни на послугу від Замовника немає письмової відмови від послуги за даним Договором, то ціна вважається узгодженою Сторонами Договору, і послуга здійснюється Виконавцем за новою ціною.

Відповідно до п.5.1. договору термін його дії встановлений з моменту його підписання до 31.12.2016р., в частині грошових розрахунків - до повного виконання Сторонами обов'язків за цим Договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що ним у грудні 2012 р., серпні 2013р., січні 2016 р. були надані послуги відповідачу на загальну суму 361 709,65 грн., що підтверджується подорожними листами та талонами замовника ( том №1 а.с. 52-228). У подальшому, шляхом проведення між сторонами взаємозаліку розрахунків Відповідачем було частково погашено заборгованість з оплати наданих послуг у розмірі 340 747,85 грн.

Втім, як зазначає позивач у позовній заяві, акти приймання-передачі виконаних робіт за грудень 2012 р., серпень 2013р., січень 2016 р. не були підписані у зв'язку із тим, що відповідач ухилявся від їх підписання.Станом на 27.09.2017 заборгованість за надані послуги складає 20 961,80 грн.

Також позивач вказує на те, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору на адресу останнього було направлено Претензії №12 від 05.12.2012р., №21 від 04.02.2013 р., №35 від 08.10.2013 р., №90 від 25.12.2013р., №96 від 09.10.2014р., №105/1 від 18.12.2014р., №206/1 від 14.10.2015р., №210 від 25.12.2015р., №228/1 від 14.11.2016р., №222 від 02.09.2016р., №76 від 12.07.2017р. з вимогою погашення заборгованості за надані позивачем послуги.(т.1 а.с 36-49)

21.07.2017 р. Відповідачем за №627 була надана відповідь на претензію №76 від 12.07.2017, в якій відповідач зазначив про відсутність заборгованості та необгрутованості заявленої до нього грошової вимоги.(т.2 а.с.7).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснюватись свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до норм статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як зазначалося вище та вбачається з п. 1.1 спірного договору позивач зобов'язався надати відповідачу транспортні послуги з перевезення піску в кількості 32000 м3 вантажним транспортом.

Транспортні послуги надаються транспортними засобами Виконавця (п.1.3.).

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, шо надані транспортні послуги оплачуються Замовником протягом 20 календарних днів з дня підписання ОСОБА_2 здачі-приймання виконаних робіт (послуг) шляхом перерахування грошових коштів на розрахункови рахунок Виконавця відповідно умов цього Договору або іншим шляхом при умові, що ця форма розрахунків не буде заперечувати чинному законодавсту України

Таким чином, в договорі №14 від 27.08.2012р., що укладений між позивачем та відповідачем сторони погодили наявність виникнення зобов'язання у відповідача наданих послуг, проте як вбачається з матеріалів справи акти прийому - передачі виконаних робіт від 31.12.2012р., 31.08.2013р. та 31.01.2016р. між сторонами відповідачем на підтвердження виконання позивачем робіт не підписані.

Відповідно до приписів статей 853, 882 ЦК України за договором підряду, відсутність своєчасно висловлених зауважень до виконаних робіт свідчить про прийняття робіт та, відповідно, виникнення у останнього обов'язку щодо їх оплати.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За умовами визначення Цивільного кодексу України до договору про надання послуг обов'язковості оплати виконаних послуг навіть за відсутності підписаного акту прийому передачі, як це передбачено за умовами договору підряду не містить.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу відповідача актів прийому - передачі виконаних робіт від 31.12.2012р., 31.08.2013р. як і не містять доказів направлення Претензії №12 від 05.12.2012р., №21 від 04.02.2013 р., №35 від 08.10.2013 р., №90 від 25.12.2013р., №96 від 09.10.2014р., №105/1 від 18.12.2014р., №206/1 від 14.10.2015р., №210 від 25.12.2015р., №228/1 від 14.11.2016р., №222 від 02.09.2016р.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, вивчаючи докази надані позивачем в обґрунтування позову подорожні листи та талони замовника прийшов до висновку, що додані позивачем первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства (положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке підтверджено Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995р. №88), а саме: найменування підприємства, від імені якої складений документ, дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниці виміру господарської операції, посади і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, позивач на якого покладено обов'язок довести суду належними засобами доказування факт надання послуг відповідачу первинними документами не доведено, акти прийому передачі виконаних послуг від 31.12.2012р., 31.08.2013р. та 31.08.2013р. відповідачем не підписані, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості про надання послуг за відсутності підпису у актах прийому передачі виконаних робіт від замовника за договором є безпідставними та необґрунтованими.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності , суд зазначає про наступне.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі впливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10).

З огляду на наведене вище, розгляд питання наявності чи відсутності підстав для застосування позовної давності можливий лише у випадку встановлення судом наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, у зв'язку з чим, встановивши відсутність підстав для задоволення даного позову, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності судом відхиляється.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 11.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_1