ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 923/205/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргидержавного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"
напостанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.08.17 та рішення господарського суду Херсонської області від 16.05.17
у справігосподарського суду Херсонської області №923/205/17
за позовомдержавного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"
додержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського торговельного порту)
простягнення 5003,52грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - Любимова О.В., Косенчук В.Ю.,

У С Т А Н О В И В:

20.03.2017 державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" звернулися до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського торговельного порту) 5003,52грн., із яких 4 063,02грн. заборгованості з орендної плати, 631,94грн. пені та 64,61грн. 3% річних.

16.05.2017 рішенням господарського суду Херсонської області (суддя Гридасов Ю.В.), залишеним без змін 15.08.2017 постановою Одеського апеляційного господарського суду (судді Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г., Величко Т.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено через їх безпідставність.

У касаційній скарзі державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.285-287 Податкового кодексу України, ст.ст.530, 625, 796 Цивільного кодексу України, ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому просили постанову та рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначали, що відповідач продовжує користуватися окремим індивідуально визначеним нерухомим майном, що знаходиться на балансі порту, тому зобов'язаний відшкодовувати витрати на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Із матеріалів справи видно, що 07.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського порту) було укладено договір № 1204-14-065, предметом якого є оренда індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме - вбудованих нежитлових приміщень площею 131,18 кв.м. на першому поверсі будівлі рознарядки докерів (реєстровий номер 01125695.3.МОФУРБ090), що знаходиться за адресою: м. Херсон, пр. Ушакова, 4, та перебуває на балансі ДП "Херсонський морський торговельний порт" м. Херсон.

Пунктом 5.11 зазначеного договору сторони передбачили обов'язок орендаря здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом місяця після підписання цього договору орендар зобов'язаний укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, або самостійно сплачувати комунальні витрати на підставі окремих договорів, укладених з постачальниками послуг, надавши копії таких договорів орендодавцю.

07.07.2014 сторони підписали акт приймання-передачі обумовленого вказаним договором майна в оренду відповідачеві.

10.03.2015 державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (балансоутримувач) та державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського торговельного порту) уклали договір № ЗАД/50-В-ХЕФ-15, яким урегулювали правовідносини з відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та відшкодування земельного податку. Вказаний договір було укладено строком дії до 31.12.2015 без можливості пролонгації.

Як убачається зі змісту позовної заяви, її вимоги грунтуються на тому, що відповідач відмовився укладати аналогічний договір на 2016 рік, незважаючи на те, що відповідно до п. 5.1.1 договору оренди від 07.07.2014 № 1204-14-065 строк дії цього договору оренди закінчується лише 07.06.2017.

Відповідно до положень ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать

За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що між сторонами відсутні договірні правовідносини стосовно відшкодування відповідачем витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, комунальних послуг та земельного податку, оскільки договір від 10.03.2015 № 3 АД не був пролонгований, а відповідних нових угод укладено не було. Разом із тим, зі змісту основного договору оренди від 07.07.2014 № 1204-14-065 убачається, що відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням орендованого майна, повинно відбуватися відповідно до окремо підписаного договору.

Твердження заявника про те, що відповідач ухиляється від укладення договору на 2016 рік про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та відшкодування земельного податку, спростовуються висновками апеляційного господарського суду, яким зазначено, що відповідний перддоговірний спір між сторонами з цього приводу не вирішувався, у судовому порядку зазначене питання відповідачем також не піднімалось, виходячи з чого позовні вимоги є такими, що не грунтуються на правових підставах.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що попередні судові інстанції мотивовано дійшли висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки господарськими судами з дотриманням вимог ст.ст.4-7, 32-34, 43, 82 ГПК України належним чином проаналізовано всі обставини справи у їх сукупності на підставі зібраних у справі доказів, зроблено висновки, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень за мотивів, наведених у касаційній скарзі, не убачається.

Доводи заявника касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях. При цьому в частині установлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних у ній доказів, обгрунтування скаржника не беруться до уваги, оскільки суперечать вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Відповідно до приписів статті 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 та рішення господарського суду Херсонської області від 16.05.2017 у справі №923/205/17 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя Ж.О. Корнілова