ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/3686/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Кобиченко Н.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошеве
до Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, с. Докучаєвське
про стягнення 2336023,83 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 20/17 від 10.01.2017 року

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 1125/01-24 від 26.09.2017 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 2336023,83 грн., з яких: 1880932,65 грн. - основна заборгованість за невиконання договірних зобов*язань, 42139,43 грн. - 3% річних, 163641,14 грн. - інфляційні втрати та 249310,61 грн. - пеня за договором від 19 січня 2016 року № 225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти.

Представник позивача у судовому засіданні 12 грудня 2017 року та у запереченні на відзив підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12 грудня 2017 року та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, підтверджує наявність боргу перед позивачем, але не погоджується із сумою боргу.

У судовому засіданні 12 грудня 2017 року було оголошено перерву до 13 грудня 2017 року до 10 годин 40 хвилин.

13 грудня 2017 року судове засідання було продовжено у тому ж складі суду.

Представник позивача у судовому засіданні та у запереченні на відзив підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, підтверджує наявність боргу перед позивачем, але не погоджується із сумою боргу.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

19 січня 2016 року між Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (позивачем, теплопостачальною організацією) та Харківським національним аграрним університетом ім. В. В. Докучаєва (відповідачем. споживачем) було укладено договір №225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти.

Відповідно до пункту 1.2. договору №225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти теплопостачальна організація зобовязується у період дії цього договору поставити споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно пункту 10.1 договору від 19 січня 2016 року про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти договір набуває чинності з дати підписання обома сторонами і скріплення печатками та діє до 31 грудня 2016 року включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами до укладання договору з 01 січня 2016 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору №225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок теплопостачальної організації, вказаній в договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень. Розрахунковим періодом є місяць, за результатом якого підписується акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії за розрахунковий період (в 2-х примірниках).

Згідно пункту 4.2 договору від 19 січня 2016 року про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти споживач має право здійснювати попередню оплату. До початку розрахункового періоду споживач сплачує теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 2 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 4.3 договору №225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 18 числа місяця, наступного за розрахунковим. Якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від сплаченого зазначеного в договорі обсягу, вартість такого перевищення зараховується в рахунок майбутньої оплати за період, наступний за розрахунковим.

Згідно пункту 4.7 договору від 19 січня 2016 року про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти факт отримання послуг підтверджується актом виконаних робіт, який виконавець до 10 числа кожного місяця надає на підпис споживачеві разом з актом звіряння розрахунків. Споживач зобов*язаний підписати акти та повернути виконавцю протягом 3-х робочих днів. Якщо протягом зазначеного строку акти не підписані без мотивованого обґрунтування та не повернені виконавцю, вони вважаються такими, що підписані належним чином та є підставою для оплати послуг.

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації повністю виконало свої обов*язки щодо договору №225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти, про що свідчить підписані сторонами двосторонні акти прийому-передачі теплової енергії від 31 жовтня 2016 року та від 30 листопада 2016 року. Акт прийому-передачі теплової енергії за грудень 2016 року був направлений відповідачу, але до цього часу підписаного Харківським національним аграрним університетом ім. В. В. Докучаєва акту прийому-передачі теплової енергії за грудень 2016 року на адресу позивача не надходило, що підтверджується копією листа № 717/15 від 22 червня 2017 року, копією листа № 610/15 від 05 липня 2017 року та копією зворотнього повідомлення. Таким чином акт прийому-передачі за грудень 2016 року вважається підписаним на підставі пункту 4.7 договору.

Факт постачання теплової енергії також підтверджується підписаними сторонами на початку та в кінці опалювального періоду актами підключення та відключення об*єктів теплоспоживання. Крім того, сторонами кожного місяця підписувалися відомості показань вузла обліку споживання теплової енергії.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті теплової енергії у розмірі та у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань у розмірі 1880932,65 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва 249310,61 грн. пені.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.5 договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми за кожен день прострочення сплати за період з дня наступу заборгованості до фактичної оплати.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено вірно та суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 249310,61 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 42139,43 грн. 3% річних та 163641,14 грн. інфляційних втрат.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вказаний розрахунок позивачем здійснено вірно, отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 42139,43 грн. 3% річних та 163641,14 грн. інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статями 20, 173, 174, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (62483, Харківська область, Харківський район, сел. Докучаєвське, учбове містечко ХНАУ ім. В.В. Докучаєва, розрахунковий рахунок 3761, 3761 ДКСУ, МФО 820172, ) на користь Комунального підприємства теплових вмереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (юридична адреса: 62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1; поштова адреса: 61037, м. Харків, вул. Балашовська, буд. 25, розрахунковий рахунок 260075316 ПАТ "Мегабанк" м. Харкова, МФО 351629, код ЄДРПОУ 33561,65 грн. основної заборгованості за невиконання договірних зобов*язань, 42139,43 грн. 3% річних, 163641,14 грн. інфляційних втрат, 249310,61 грн. пені та 35040,36 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3