ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.12.2017 р. Справа№ 914/4132/15

За заявою: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів, від 19.10.2017 р., яка поступила на розгляд до Господарського суду Львівської області 23.10.2017р. та зареєстрована за вх.№4396/17

про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 02 лютого 2016 року таким, що не підлягає виконанню в частині

у справі №914/4132/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

про: стягнення 1134431,20грн.

Представники:

від заявника (відповідача): не з»явився;

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи).

Суть спору: Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» подано на розгляд до Господарського суду Львівської області заяву від 19.10.2017 р. б/н (вх. №4396/17 від 23.10.2017 року) про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 16.02.2016р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 123270,52грн. пені, 13864,22грн. штрафу, 394943,12грн. індексу інфляції, 28028,11грн. 3 % річних у справі №914/4132/15 за позовом Публічного акціонерного товариста «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення 1 134 431,20 грн. заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.10.2017 року (суддя Пазичев В.М.) заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 31.10.2017р. Ухвалою суду від 31.10.2017р. за клопотанням заявника строк вирішення заяви продовжено на 15 днів та її розгляд відкладено на 06.11.2017 року. Ухвалою суду від 06.11.2017р. розгляд заяви відкладено на 14.11.2017р., у звязку з неявкою позивача.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Пазичева В.М., розпорядженням керівника апарату Господарськогоо суду львівської області №1005 від 14.11.2017р. проведено повторний автоматизований розподіл справи №914/4132/15 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2017р. заяву для розгляду передано судді Кітаєвій С.Б.

14.11.2017р. за вх.№38297/17 позивач подав заперечення на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині, яке судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

Як роз»яснено у п.3.8 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із наступними змінами) заново розгляд справи починається у разі зміни складу суду, а отже, з початку починається й перебіг строку вирішення спору.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року прийнято заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів, від 19.10.2017 р., яка поступила на розгляд до Господарського суду Львівської області 23.10.2017р. (вх.№4396/17) про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 02 лютого 2016 року таким, що не підлягає виконанню в частині, до розгляду у новому складі суду, судове засідання призначено на 27.11.2017 року.

24.11.2017 року (за вх.№39928/17) в суді зареєстровано подані заявником ОСОБА_2 пояснення від 23.11.2017 року, які прийняті та приєднані до матеріалів справи.

27.11.2017 року позивач по справі подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які прийнято судом та приєднано до матеріалів справи.

З підстав, наведених в ухвалі від 27.11.2017 року, суд відклав розгляд заяви на 04.12.2017 року, попередньо задоволивши заяву позивача (вх.№4899/17 від 27.11.2017 р.) та продовживши строки розгляду заяви.

ОСОБА_2 пояснення позивача від 30.11.2017р. №14/5-1448в поступили до господарського суду 04.12.2017 року (вх.№41062/17), прийняті судом та приєднані до матеріалів справи.

В судове засідання 04.12.2017 року явку повноважногоо представника забезпечив позивач у справі, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Заявник явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про відкладення розгляду скарги на 04.12.2017 року на 15:00 годин був повідомлений в судовому засіданні 27.11.2017 року у письмовій формі, про що у справі є відповідний документ.

Неявка в судове засідання представника заявника не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Представник позивача в судовому засіданні, з підстав наведених у запереченнях на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині, у додаткових письмових поясненнях по заяві, та наданих поясненнях в судовому засіданні просить у задоволенні заяви відмовити.

Розглянувши заяву відповідача по справі (заявника), Львівськогоо міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 16.02.2016 року у справі №914/4132/15 таким, що не підлягає виконанню в частині, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. у справі №914/4132/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариста «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення 1 134 431, 20 грн. заборгованості за Договором № 125/14-ПР на купівлю-продаж природного газу, задоволено частково. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Апостола Данила, буд.1, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариста «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний ) 123 270,52 грн. пені, 13 864,22 грн. штрафу, 394 943,12 грн. інфляційних втрат, 28 028,11 грн. 3% річних та 9 772,94 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Господарськогоо суду Львівської області від 02.02.2016 року, яке набрало законної сили, 16.02.2016 року суд видав стягувачу наказ у справі №914/4132/15.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року у справі №914/4132/15 рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року у справі залишено без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» № 14/2-119в від 12.02.2016 року без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 30 травня 2016 року у справі №914/4132/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 та рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016 у справі №914/4132/15 - без змін.

Документами у справі підтверджується, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.09.2016 року у справі №914/4132/15 частково задоволено заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про розстрочення виконання рішення суду від 02.02.2016 р. та розстрочено виконання рішення суду від 12.04.2016р. у справі №914/4132/15 зі сплатою: до 01.11.2016р. 47 489,91 грн., до 01.12.2016р. - 47 489,91 грн., до 01.01.2017р. 47 489,91 грн., до 01.02.2017р. 47 489,91 грн., до 01.03.2017р. 47 489,91 грн., до 01.04.2017р. 94 979,82 грн., до 01.05.2017р. - 94 979,82 грн., до 01.06.2017р. 142 469,72 грн. У задоволенні решти вимог за заявою відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарськогоо суду від 03 листопада 2016 року у справі № 914/4132/15 ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.2016 р. у справі № 914/4132/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 26 грудня 2016 року у справі №914/4132/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.16 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 28.09.16 у справі №914/4132/15 - без змін.

Як вбачається із заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині, яка розглядається судом (заява зареєстрована в суді за вх.№4396/17 від 23.10.2017 р.), заява обґрунтована тим, що на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. у справі №914/4132/15 було видано наказ про примусове стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 123270,52 грн. пені, 13864,22 грн. штрафу, 394943,12 інфляційних втрат, 28028,11 грн. 3% річних та 9772,94 грн. судового збору.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

Департамент економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства листом №8/10-1094-17 від 16.06.2017 р. повідомило, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» внесено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Враховуючи те, що основна сума боргу у справі була сплачена відповідачем до набрання чинності зазначеним законом, залишок боргу, який включає в себе пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню, відповідно, позивач втрачає право вимоги на стягнення таких, стверджує заявник. Відтак, ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить суд визнати наказ Господарського суду Львівської області від 16.02.2016р. №914/4132/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» 123270,52 грн. пені, 13864,22 грн. штрафу, 394943,12 інфляційних втрат, 28028,11 грн. 3% річних.

Представник позивача у справі (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») пояснив, що наказ Господарськогоо суду Львівської області від 16.02.2016р. №914/4132/15 року на даний час перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області . Зазначене підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Постанов від 13.05.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ( ВП №51047765) та від 24.10.2017 р. про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП №51047765). Частина 4 статті 117 Господарськогоо процесуального кодексу України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу. Обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобов»язань боржника, адже в іншому випадку між сторонами з цього приводу виникає спір про право, який неможливо вирішити лише шляхом застосування процесуальної норми, вважає позивач. Представник позивача, з огляду на посилання заявника в обґрунтування заяви на ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи , спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії « від 03.11.16 №1730-У111 (надалі Закон) зазначає, що частиною 3 ст.7 Закону визначено, що заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно преамбули Закону №1730 цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. При цьому абз.5 ч.1 ст.1 Закону №1730 містить визначення поняття заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі заборгованість) кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач наголошує на тому, що рішення у даній справі про стягнення заборгованості прийнято, оскільки було доведено неналеДдоговором №125/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.13р. в частині оплати природного газу у порядку та строки, передбачені умовами договору, згідно п.1.2 якого «газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем».

Позивач також пояснив, що у першому кварталі 2014 року ним передавався у власність відповідачу газ щонайменше за трьома договорами купівлі-продажу природного газу з різним цільовим призначенням: від 23.12.13 №125/14-ПР (п.1.2. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем); від 22.01.14 №1554/14-КП-21 (п.1.2. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами та іншими суб»єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ); від 22.01.14 №2244/14-БО-21 (п.1.2. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями). Відтак, у першому кварталі 2014 року газ на виробництво теплової енергії позивачем поставлявся відповідачу за іншими договорами, а саме: №1554/14-КП-21, №2244/14-БО-21, а за договором №125/14-ПР лише для власних потреб.

Враховуючи наведене, а також те, що природний газ згідно з Договором №125/14-ПР відповідачем придбаний не для виробництва теплової та постачання гарячої води, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а для власних потреб, позивач у справі вважає, що дія Закону №1730 на заборгованість за рішенням суду у справі №914/4132/15 не поширюється, а відтак, що відсутні підстави вважати зобов»язання боржника припиненим. Відповідно, наказ не може бути визнаним таким, що не підлягає виконанню в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За результатами розгляду заяви суд дійшов висновку, що в її задоволенні слід відмовити заявнику. При цьому суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

За приписами ч. 2, 4 ст. 117 ГПК України, господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом визначено частиною 3 постанови пленуму ВГС України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (надалі Постанова).

Пунктом 3.3. Постанови роз'яснено, що частина четверта статті 117 Господарського процесуального кодексу України містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті а саме: якщо його видано помилково; або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Суд відзначає, що наказ Господарського суду Львівської області від 16.02.2016р. про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 123270,52 грн. пені, 13864,22 грн. штрафу, 394943,12 грн. інфляційних втрат, 28028,11 грн. 3% річних, який боржник просить визнати таким, що не підлягає виконанню в частині, був виданий на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2016р. у справі №914/4132/15, яке набрало законної сили.

30.11.2016р. набрав чинності Закону України від 03.11.2016р. «Про заходи,спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» ( Закон №1730-У111), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

В свою чергу, преамбулою Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Абзацами 4 та 5 ч.1 ст.1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою заявлених ПАТ «НАК «Нафтогаз України» позовних вимог про стягнення з відповідача 1 134 431,20 грн. заборгованості був Договір купівлі-продажу природного газу №125/14-ПР від 23 грудня 2013 року.Рішенням суду у вказаній справі з відповідача стягнуто заборгованість, у зв»язку із неналежним виконання ним умов вказаного Договору купівлі-продажу природного газу. Пунктом 1.2 договору визначено - газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Боржник, як покупець є кінцевим споживачем.

Тобто газ, спожитий відповідачем за вказаним договором, не використовувався ним для виробництва теплової та електричної енергії та/або надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а для власних потреб. Таким чином, на переконання суду дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за судовим наказом від 16.02.2016 року №914/4132/15 не поширюється, отже зазначена заборгованість не підлягає списанню у порядку визначеному цим Законом, а наказ Господарського суду від 16.02.2016 року №914/4132/ таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 123270,52 грн. пені, 13864,22 грн. штрафу, 394943,12 грн. інфляційних втрат, 28028,11 грн. 3% річних.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові по справі №910/15873/13.

Щодо доводів заявника про те, що природний газ згідно з Договором №125/14-ПР відповідачем придбавався для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячочої води, а не для власних потреб ,то такі судом до уваги не приймаються, оскільки: предметом розгляду є заява відповідача про визнання наказу таким , що не підлягає виконанню, а не розгляд по суті спору про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу №125/14-ПР від 23 грудня 2013 року, відповідно, оцінку доказам, які заявник долучив до додаткових пояснень (вх.№37430/17 від 06.11.2017 р. суд в даному випадку не надає, оскільки такими повноваженнями у даному конкретному випадку не наділений, а зворотнє свідчило б про переоцінку тих висновків, які були зроблені судовими інстанціями у судових рішеннях по справі, що є неприпустимим; по друге : пунктом 1.2 договору визначено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Боржник, як покупець є кінцевим споживачем. Будь-які зміни в зазначений пункт договору сторонами не вносились, на такі обставини немає посилання в судових рішеннях по справі №914/4132/15. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, сам відповідач в процесі вирішення спору між сторонами про стягнення заборгованості в сумі 1 134 431,20 грн. за Договором купівлі-продажу природного газу №125/14-ПР від 23 грудня 2013 р., підтверджував, що газ за цим Договором ним куплений для власних потреб.

Щодо доводів заявника про те, що він включений до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України « Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то між відповідачем і позивачем є укладені договори купівлі продажу природного газу, які мають інше, ніж Договір №125/14-ПР цільове призначення, зокрема договір від 22.01.14 №1554/14-КП-21, у п.1.2. якого сторонами погоджено, що газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами та іншими суб»єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ); договір від 22.01.14 №2244/14-БО-21, у п.1.2. якого сторонами погоджено, що газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, тобто договори, згідно яких природний газ придбавався відповідачем не для власних потреб, а для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і, відповідно, для списання зобов»язань з оплати неустойки (штраф, пеня), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому вказаним Законом , підприємство відповідача мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.117, 86 Господарського процесуального кодексу України , суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» в задоволенні заяви б/н від 19.10.2017 року (вх.№4396/17 від 23.10.2017 року) про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 16.02.2016 року №914/4132/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 123270,52 грн. пені, 13864,22 грн. штрафу, 394943,12 грн. інфляційних втрат, 28028,11 грн. 3 % річних .

Суддя Кітаєва С.Б.