Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"07" грудня 2017 року Справа № 927/927/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський», вул. Старобілоуська, 71, м. Чернігів, 14021

Відповідач: Фізична особа-підприємець Котелевець Катерина Миколаївна,

АДРЕСА_1, 14034

про стягнення 3246 грн 88 коп

Суддя Книш Н.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Волохов Д.А. довіреність від 10.09.2017 №б/н, представник

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський» подано позов до Фізичної особи-підприємця Котелевець Катерини Миколаївни про стягнення 2070,97 грн боргу за договором суборенди №1 від 10.05.2016, 76,47 грн річних, 88,48 грн інфляційних та 259,39 грн пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору суборенди № 1 від 10.05.2016, не сплачував суборендну плату, в зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 2070,97 грн.

Відповідно до інформації, отриманої судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), станом на 06.10.2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за умовами пошуку код НОМЕР_1 значиться фізична особа-підприємець Котелевець Катерина Миколаївна, місце проживання: АДРЕСА_2, не перебуває в процесі припинення.

Ухвала про порушення провадження у справі від 06.10.2017 направлена на адресу відповідача зазначену в позовній заяві, яка відповідає адресі місця проживання відповідача за офіційними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_1), повернута суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання». Ухвала про порушення провадження у справі від 06.10.2017 повторно була направлена на адресу відповідача 17.10.2017 та одержана відповідачем 19.10.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №012. Однак відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не надав, повноваженого представника в судове засідання не направив. Від відповідача заяв та клопотань не надходило.

У судовому засіданні 07.11.2017 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2017 судове засідання було відкладено на 21.11.2017 року на 10:00 год.

Направлену на адресу відповідача ухвалу від 07.11.2017 (АДРЕСА_1) відповідач отримав 15.11.2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №244.

У зв'язку із перебуванням судді Книш Н.Ю. у відрядженні згідно з наказом голови Господарського суду Чернігівської області від 16.11.2017 №229 у період з 20.11.2017 до 24.11.2017, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2017 розгляд справи було перенесено на 28.11.2017 о 09:00.

Ухвала про перенесення судового засідання від 17.11.2017 направлена на адресу відповідача (АДРЕСА_1) повернута суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Позивачем подано клопотання про уточнення (збільшення) позовних вимог від 27.11.2017. В поданому клопотанні та відповідно до наведених розрахунків позивач просить стягнути з відповідача 2070,97 грн боргу, 3% річних в розмірі 77,65 грн за період прострочення з 11.07.2016 по 29.09.2017, інфляційні збитки в розмірі 397,93 грн за період з 11.07.2016 по 29.09.2017, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 700,33 грн за період прострочення з 11.07.2016 по 27.11.2017.

Крім того, в поданому клопотанні позивач наводить пояснення та зазначає, що підтвердженням виконання позивачем перед відповідачем своїх зобов'язань по договору суборенди №1 від 10.05.2015 є: акт виконаних робіт (наданих послуг) №49 від 31.05.2016 на суму 406,45грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) №58 від 30.06.2016 на суму 600,00грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) №67 від 31.07.2016 на суму 600,00грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) №76 від 31.08.2016 на суму 600,00грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) №85 від 30.09.2016 на суму 600,00грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) №86 від 24.10.2016 на суму 464,52грн. Відповідач розрахувався за надані послуги на загальну суму 1200,00 грн, що, за поясненнями позивача, підтверджується платіжними дорученнями від 01.09.2016 на суму 600,00грн та від 03.09.2016 на суму 600,00грн. Позивач також пояснює, що оскільки в призначеннях платежу зазначається оплата оренди за червень, то послуги згідно акту виконаних робіт (надання послуг) №58 від 30.06.2016 були оплачені. Беручи до уваги те, що сплата коштів згідно платіжного доручення від 03.09.2016 погасили заборгованість по акту виконаних робіт (надання послуг) №49 від 31.05.2016 та частково по акту виконаних робіт (надання послуг) №67 від 31.07.2016 на суму 193,55 грн, то сума боргу відповідача на момент подання позовної заяви за надані послуги склала 2070,97 грн. Враховуючи, що вищевказана процесуальна дія не суперечить законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, а збільшення позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, до клопотання додані докази надсилання його відповідачу, розмір збільшених позовних вимог охоплюється судовим збором, сплаченим за подання даного позову, тому судом відповідно до ухвали від 28.11.2017 прийнято клопотання до розгляду і спір вирішується з його урахуванням. Одночасно вказаною ухвалою суд продовжив строк вирішення спору за клопотанням позивача на 15 днів.

Ухвала про відкладення розгляду справи від 28.11.2017 направлена на адресу відповідача зазначену в позовній заяві, яка відповідає адресі місця проживання відповідача за офіційними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (АДРЕСА_1), повернута суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно зі ст. 64 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності сторін за адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вважається, що ухвала вручена їм належним чином.

У п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про практику застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження по справі було зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження по справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вище наведене судом вчинені дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи №927/927/17.

У судовому засіданні 07.12.2017 представником позивача подано клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

У судовому засіданні позивачем подані додаткові пояснення по справі від 07.12.2017, в яких зазначено, що спірне майно було передано позивачу відповідно до договору оренди торгівельних павільйонів №01/12-13-К від 01.12.2013 та договору оренди обладнання №01/12/13-ОБЛ від 01.12.2013 укладених між позивачем та ПАТ «Компанія «Райз», про що складені відповідні акти. Відповідно до умов даних договорів, а саме п. 3.2.3, які є ідентичними у двох договорах, орендар має право передавати частину тимчасово вільного майна в суборенду або безоплатне користування третім особам, з повідомленням про це орендаря. Строк договору при цьому не повинен перевищувати строк договору оренди. Повідомлення про укладення даного договору суборенди було надано позивачем орендодавцеві. Дане майно було поставлено позивачем на рахунок 01 - орендовані необоротні активи, про що мається відповідна оборотно-сальдова відомість. Вартість майна та інвентарні номери згідно даної відомості і вартість майна та інвентарні номери відповідно до договору суборенди є ідентичними. Позивач також повідомляє, що відповідач ухилявся від передання майна з суборенди та фактично покинув його, а тому на даний момент майно фактично знаходиться у володінні та користуванні позивача.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Пунктом 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про практику застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідач не скористався належним йому процесуальним правом брати участь у судових засіданнях 07.11.2017, 28.11.2017, 07.12.2017 і повноважного представника для дачі пояснень по справі не направив, про причини невиконання вимог суду відповідач не повідомив.

З огляду на те, що згідно з ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, та беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, суд, на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

В зв'язку з прийняттям судом до розгляду клопотання про збільшення розміру позовних вимог позовні вимоги полягають у стягненні з відповідача 2070,97грн боргу, 3% річних у сумі 77,65 грн, інфляційних у сумі 397,93грн та пені у розмірі 700,33 грн.

Як встановлено у ч.1, ч. 2 та ч.6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» (орендар) було укладено договір оренди обладнання №01/12/13-ОБЛ, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у платне користування обладнання, зазначене в акті приймання-передачі. Цільове призначення майна - для використання у господарській діяльності (п. 1.1., 1.2. договору оренди обладнання).

Відповідно до акту №1 приймання-передачі від 01.12.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв в повному обсязі та належному стані перелік обладнання відповідно до договору оренди №01/12/13-ОБЛ від 01.12.2013 додаток №1 від 01.12.2013.

Згідно з п. 3.2.3. договору оренди обладнання орендар має право передавати частину тимчасово вільного майна в суборенду або безоплатне користування третім особам, з повідомленням про це орендодавця. Строк договору при цьому не повинен перевищувати строк договору оренди; орендна плата, що стягується з суборендаря - не може перевищувати орендної плати орендаря.

Пунктом 4.2. договору оренди обладнання сторони погодили, що термін дії договору оренди до 31 грудня 2015 року.

01.01.2016 між Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди обладнання №01/12-13-ОБЛ від 01.12.2013, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору оренди обладнання №01/12/13-ОБЛ від 01.12.2013 до 31.12.2018.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» (орендар) було укладено договір оренди торгівельних павільйонів №01/12/13-К, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у платне строкове користування торгівельні павільйони, зазначені в акті приймання-передачі. Цільове призначення майна - для використання у господарській діяльності (п. 1.1., 1.2. договору оренди торгівельних павільйонів).

Відповідно до акту №1 приймання-передачі від 01.12.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв в повному обсязі та належному стані перелік нерухомого майна відповідно до договору оренди №01/12/13-К від 01.12.2013 додаток №1 від 01.12.2013.

За умовами п. 3.2.2 та п.3.2.3 договору оренди торгівельних павільйонів орендар має право з моменту укладення договору (без додаткового узгодження з орендодавцем) проводити удосконалення майна під забезпечення своїх потреб та проводити його ремонт та покращення; передавати частину тимчасово вільного майна в суборенду або безоплатне користування третім особам. Строк договору при цьому не повинен перевищувати строк договору оренди; орендна плата, що стягується з суборендаря - не може перевищувати орендної плати орендаря.

Пунктом 4.2. договору оренди торгівельних павільйонів сторони погодили, що термін дії договору оренди до 31 грудня 2016 року.

Як пояснює позивач, прийняте в оренду майно було поставлено ним на рахунок 01 - «орендовані необоротні активи»: торговий кіоск, інв.н. 0785 вартістю 48810,00 грн та кондиціонер LG, інв.н. 146 вартістю 2043,17 грн, в підтвердження надано оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 01 «Орендовані необоротні активи за 01.12.2017 - 07.12.2017». Окрім того, позивачем подано повідомлення від 04.05.2016, в якому ТОВ ТД «Чернігівський» повідомляло ПАТ «Компанія «Райз» про намір передати майно, а саме: торговий кіоск вартістю 48810,00 грн та кондиціонер LG вартістю 2043,17 грн, в суборенду ФОП Котелевець КМ та встановити орендну плату в розмірі 600,00 грн в місяць.

10.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Чернігівський» (орендар) та фізичною особою-підприємцем Котелевець Катериною Миколаївною (суборендар) було укладено договір суборенди №1 (надалі - договір суборенди).

Згідно з п. 1.1 договору суборенди орендар передає, а суборендар бере у строкове платне користування наступне обладнання та устаткування, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 207, ринок «Ремзавод»: - торговий кіоск вартістю 48810,00 грн з ПДВ, інвентарний номер 0785 в кількості - 1 шт; - кондиціонер LG вартістю 2043,17 грн з ПДВ, інвентарний номер 146 в кількості - 1 шт.

Загальна вартість майна на момент передачі його в суборенду становить: 50 853,17 грн (п. 1.2 договору суборенди).

Відповідно до п.2.1 договору суборенди мета суборенди це здійснення підприємницької діяльності - торгівельна діяльність.

Згідно з п.4.1 договору суборенди термін суборенди - з моменту прийняття майна, за актом приймання-передачі до 10.05.2017. Строк дії договору вважається подовженим на наступник календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про намір припинити дію даного договору у строк 30 днів до закінчення його дії.

Відповідно до акту приймання-передачі майна в суборенду від 10.05.2016, орендар передав, а суборендар прийняв в тимчасове строкове платне користування: - торговий кіоск вартістю 48810,00 грн з ПДВ, інвентарний номер 0785 в кількості 1 шт; - кондиціонер LG вартістю 2043,17 грн з ПДВ, інвентарний номер 146 в кількості 1 шт. Стан майна, що передається в суборенду знаходяться в належному технічному стані, не має механічних пошкоджень, не розкомплектоване тощо, відповідає меті суборенди.

За приписами статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п.5.1 договору суборенди сторони встановили, що суборендна плата за користування майном складає 600,00 з ПДВ на місяць.

Суборендна плата сплачується авансом в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендаря не пізніше 10 числа кожного місяця (п.5.2 договору суборенди).

Суборендар має право вносити суборендну плату наперед за будь-який термін у розмірі, що визначається на момент оплати. Вартість комунальних послуг та інших платежів, що сплачуються при експлуатації майна, не входить до суборендної плати (п. 5.4, 5.5 договору суборенди).

Як вбачається з актів виконаних робіт (наданих послуг): №49 від 31.05.2016 на суму 406,45 грн, № 58 від 30.06.2016 на суму 600,00 грн, №67 від 31.07.2016 на суму 600,00 грн, №76 від 31.08.2016 на суму 600,00 грн, №85 від 30.09.2016 на суму 600,00 грн, №86 від 24.10.2016 на суму 464,52 грн, підписаних представниками обох сторін та скріплених відтиском печатки позивача, позивач виконав послуги по суборенді основних засобів за травень 2016, червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016 та жовтень 2016, відповідно.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаного його початок.

У частині 5 ст.254 Цивільного кодексу України встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи вищезазначене та умови п.5.2 договору суборенди, відповідач зобов'язався сплатити позивачу суборендну плату: у строк 10.05.2016 по акту №49 від 31.05.2016 на суму 406,45 грн, у строк 11.06.2016 по акту № 58 від 30.06.2016 на суму 600,00 грн, у строк 11.07.2016 по акту №67 від 31.07.2016 на суму 600,00 грн, у строк 10.08.2016 по акту№76 від 31.08.2016 на суму 600,00 грн, у строк 12.09.2016 по акту №85 від 30.09.2016 на суму 600,00 грн, у строк 10.10.2016 по акту №86 від 24.10.2016 на суму 464,52 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання виконав частково в сумі 1200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 01.08.2016 №@2PL709345 на суму 600,00 грн з призначенням платежу «оплата послуги суборенди основних засобів за червень 2016, Котелевець К.М.» та від 03.08.2016 №@2PL420289 на суму 600,00 грн з призначенням платежу «орендна плата за червень 2016, ФОП Котелевець».

Як свідчать матеріали справи та з огляду на пояснення позивача, оскільки відповідачем в призначені платежу платіжного доручення від 01.08.2016 вказано про оплату оренди за червень, то послуги згідно акту виконаних робіт (надання послуг) №58 від 30.06.2016 були оплачені. Беручи до уваги те, що сплата відповідачем коштів згідно платіжного доручення від 03.08.2016 погасила (з огляду на черговість виникнення прострочки) заборгованість по акту виконаних робіт (надання послуг) №49 від 31.05.2016 та частково по акту виконаних робіт (надання послуг) №67 від 31.07.2016 на суму 193,55 грн, то сума боргу відповідача з оплати суборендної плати на момент подання позовної заяви склала 2070,97 грн. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання, згідно ст.526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до приписів ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України відповідачем на час розгляду справи не подано доказів повної сплати суборенди оплати та не наведено заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог.

За таких обставин суд доходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача борг в сумі 2070,97 грн, який підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 700,33 грн пені, в т.ч. за прострочку оплати суборендної плати згідно з актом виконаних робіт №67 від 31.07.2016 за період з 11.07.2016 по 27.11.2017 в сумі 154,14 грн, за актом №76 від 31.08.2016 за період з 11.08.2016 по 27.11.2017 в сумі 211,38 грн, за актом №85 від 30.09.2016 за період з 12.09.2016 по 27.11.2017 в сумі 195,07 грн, за актом №86 від 24.10.2016 за період з11.10.2016 по 27.11.2017 в сумі 139,74 грн.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

У п.9.3 договору суборенди сторони встановили, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати суборендарем суборендної плати та/або будь-яких платежів, належних з нього по договору, суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.

Пунктом 9.4 договору суборенди визначено, що сторони, відповідно до ст.259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по оплаті та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату, становить п'ять років з моменту прострочення зобов'язання. Крім цього, сторони, відповідно до п.6 ст.232 ГК України, домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов'язань по оплаті за цим договором, здійснюється протягом п'яти років з моменту прострочення зобов'язання.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 699,11 грн, а саме: за актом виконаних робіт (наданих послуг) №67 від 31.07.2016 за період з 12.07.2016 по 27.11.2017 в сумі 153,76 грн, оскільки позивачем безпідставно не враховано, що останній день оплати 10.07.2016 припадає на вихідний день неділю, то згідно положень ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України останнім днем оплати є 11.07.2016, а отже період прострочки необхідно рахувати з 12.07.2016, а не з 11.07.2016 як визначає позивач;

за актом виконаних робіт (наданих послуг) №85 від 30.09.2016 за період з 13.09.2016 по 27.11.2017 в сумі 194,42 грн, оскільки період прострочки заборгованості починається з 13.09.2016, а не з 12.09.2016 як визначає позивач, так як строк оплати 10.09.2016 припадає на вихідний день суботу, то останнім днем оплати є 12.09.2016 з огляду на приписи ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України;

за актом виконаних робіт (наданих послуг) від 31.08.2016 №76 за визначений позивачем період з 11.08.2016 по 27.11.2017 у сумі 211,19 грн, враховуючи допущену позивачем арифметичну помилку при нарахуванні;

за актом виконаних робіт (наданих послуг) від 24.10.2016 №86 за період з 11.10.2016 по 27.11.2017 в сумі 139,74 грн, оскільки розмір пені нарахований позивачем за актом не перевищує дійсного розміру пені за визначений позивачем період. В решті вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають у зв'язку з безпідставністю проведеного нарахування.

Відповідно до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 77,65 грн, в тому числі нарахованих на суму 406,45 грн (акт від 31.07.2016 №67) за період з 11.07.2016 по 27.11.2017 в розмірі 16,82 грн, на суму 600,00 грн (акт від 31.08.2016 №76) за період з 11.08.2016 по 27.11.2017 в розмірі 23,31 грн, на суму 600,00 грн (акт від 30.09.2016 №85) за період з 12.09.2016 по 27.11.2017 в розмірі 21,79 грн, на суму 464,52 грн (акт від 24.10.2016 №86) за період з 11.10.2016 по 29.09.2017 за 413 днів у розмірі 15,73 грн.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3% річних, заслухавши усні пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд встановив, що нарахування 3% річних за невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті суборендної плати у сумі 464,52 грн (акт від 24.10.2016 №86) фактично проведено позивачем за 413 днів у розмірі 15,73грн, що відповідає періоду прострочки з 11.10.2016 по 27.11.2017, а не по 29.09.2017 як помилково зазначено позивачем у розрахунку в графі «період прострочки». Окрім того, позивачем не вірно визначено дату виникнення прострочки виконання відповідачем зобов'язань по сплаті суборендної плати по акту №67 від 31.07.2016 з 11.07.2016 (вірно з 12.07.2016) та акту №85 від 30.09.2016 з 12.09.2016 (вірно з 13.09.2016), про що судом зазначено вище.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 77,65 грн підлягають задоволенню у повній сумі, оскільки заявлені вимоги не перевищують дійсного розміру 3 відсотків річних за період прострочки з 12.07.2016 по 27.11.2017 за результатами перерахунку здійсненого судом під час дослідження наведеного позивачем розрахунку.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 397,93 грн, в тому числі нараховані на заборгованість: у сумі 406,45 грн за період з 11.07.2016 по 27.11.2017 в розмірі 78,84 грн, у сумі 600,00 грн за період з 11.08.2016 по 27.11.2017 в розмірі 117,22 грн, у сумі 600,00 грн за період з 12.09.2016 по 27.11.2017 в розмірі 119,38 грн, у сумі 464,52 грн за період з 11.10.2016 по 29.09.2017 в розмірі 82,49 грн.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем своїх зобов'язань, здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 388,10 грн, оскільки позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку інфляційних нарахувань. В решті вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з безпідставністю проведеного нарахування.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобов'язання не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в сумі 2070,97 грн, в частині стягнення 3% річних в сумі 77,65 грн, в частині стягнення інфляційних в сумі 388,10 грн та пені в сумі 699,11 грн. В решті позову відмовити.

Приймаючи до уваги, що спір виник з вини відповідача та відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1594,55 грн, пропорційно задоволеним вимогам. Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Котелевець Катерини Миколаївни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Чернігівський» (вул. Старобілоуська, 71, м. Чернігів, ідентифікаційний код 34452745, р/р № 5928 в АТ «Ощадбанк», МФО 353553) 2070 грн 97 коп. боргу, 77 грн 65 коп. 3% річних, 388 грн 10 коп. інфляційних, 699 грн 11 коп. пені та 1594 грн 55 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 12.12.2017.

Суддя Н.Ю.Книш