донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.12.2017р. справа №905/2193/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:не зявився;
від відповідача:ОСОБА_5 (за довіреністю №11/873 від 01.12.2016р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», м.Бахмут Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від01.11.2017р. (повний текст підписано 06.11.2017р.)
по справі№905/2193/17 (суддя Левшина Я.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мега-дизайн торговий дім», м. Павлоград Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», м.Бахмут Донецької області
простягнення заборгованості в сумі 245999,98грн., інфляційних нарахувань в сумі 8488,15грн., 3% річних в сумі 1817,70грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-дизайн торговий дім», м. Павлоград Дніпропетровської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», м. Бахмут Донецької області (Відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 256305,83грн. за неналежне виконання договору №1706/2014 від 17.06.2014р., з яких основної заборгованості в сумі 245999,98грн., 3%річних в сумі 1817,70грн. та інфляційні втрати в сумі 8488,15грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.11.2017р. (повний текст підписано 06.11.2017р.) у справі №905/2193/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-дизайн торговий дім» були задоволені частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд» на користь Позивача грошові кошти в сумі 212385,83грн., з яких основної заборгованості в сумі 202079,98грн., інфляційних нарахувань в сумі 8488,15грн. та 3% річних в сумі 1817,70грн.

Рішення місцевого суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем свого обовязку з оплати поставленого товару за договором №1706/2014 від 17.06.2014р. Між тим, частковість задоволення позовних вимог була зумовлена застосуванням судом строку позовної давності щодо стягнення коштів за видатковою накладною №РН-0000010 від 28.08.2014р. на суму 43920,00грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 01.11.2017р. у справі №905/2193/17 скасувати в частині стягнення основної заборгованості в сумі 202079,98грн., інфляційних нарахувань в сумі 8488,15грн., 3% річних в сумі 1817,70грн, та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування останнім факту наявності прострочення кредитора (Позивача) у розумінні ст.538 Цивільного кодексу України, оскільки поставка Позивачем партії товару за рахунком-фактурою №СФ-0000001 від 17.06.2014р. була здійснена не в повному обсязі, що, на думку Скаржника, свідчить про ненастання у нього обовязку з оплати отриманого товару до часу належного виконання Позивачем свого обовязку з поставки всієї обумовленої умовами договору №1706/2014 від 17.06.2014р. партії товару.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Попков Д.О., судді Радіонова О.О. і ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.11.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 06.12.2017р. об 15.00.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 06.12.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Позивача у судове засідання 06.12.2017р., попри вжиті заходи з належного повідомлення, не зявився, що, за висновком судової колегії, не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 17.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-дизайн торговий дім» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд» (Покупець) було укладено договір №1706/2014 (договір а.с.а.с.10-14), відповідно до умов п.п.1.1,1.2 якого Постачальник зобовязується поставити у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а Покупець прийняти поставлену у його власність продукцію та своєчасно оплатити її вартість у відповідності до умов даного договору.

Згідно з п.1.3 договору, поставка продукції здійснюється партіями протягом строку дії договору. Партією продукції вважається продукція, вказана в одній специфікації.

Як встановлено в п.2.2 договору, приймання продукції здійснюється на підставі фактичних даних якості та кількості у відповідності зі звичаями ділового обороту. Також, сторони узгодили застосування Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої Постановою Держарбітражу при ОСОБА_6 СРСР від 15.06.1965р. №П-6 (Інструкція П-6) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженої Постановою Держарбітражу при ОСОБА_6 СРСР від 25.04.1966р. №П-7 (Інструкція П-7).

Відповідно до п.3.1 договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях.

Сторонами у п.3.2 договору було узгоджено, що поставка продукції здійснюється на умовах EXW, згідно «Інкотермс-2010».

Згідно з п.3.3 договору, на підтвердження факту поставки Постачальник зобовязаний надати Покупцю наступні товаросупровідні документи:

- рахунок-фактуру;

- податкову накладну;

- відповідні товаросупровідні накладні;

- сертифікат якості або відповідності;

- специфікацію.

Умовами п.3.4 договору було передбачено, що датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником.

Відповідно до п.3.5 договору, зобовязання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження Покупця, в той час, зобовязання Покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати отриманої продукції.

Згідно з п.4.1 договору, ціни на поставлену продукцію встановлюються сторонами в специфікаціях.

Також, сторонами в п.4.2 договору було погоджено, що розрахунки за поставлену Постачальником продукцію по даному договору здійснюються Покупцем на наступних умовах:

- 70% вартості поставки відповідної партії продукції авансовий платіж протягом 3-х календарних днів з моменту виставлення рахунку на оплату,

- залишок 30% протягом 30 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до п.5.5 договору, в разі прострочення строків поставки продукції, або при поставці неякісної (некомплектної) продукції, Покупець має право відмовитися від прийняття такої продукції, вимагати повернення сплачених грошових коштів, процентів тощо.

Умовами п.7.1 встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та, у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, діє до 17.06.2015р. включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань по даному договору, строк дії продовжується до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами на виконання умов договору №1706/2014 від 17.06.2014р. було підписано Специфікації на загальну суму 933938,27грн. (а.с.а.с.109-112,114), а саме:

- №1 від 17.06.2014р. на суму 412001,40грн.;

- №2 від 17.06.2014р. на суму 194010,00грн.;

- №3 від 21.07.2014р. на суму 199831,90грн.;

- №4 від 28.08.2014р. на суму 43920,00грн.;

- №6 від 08.12.2014р. на суму 84174,97грн.

В той час, наявна в матеріалах справи Специфікація №5 від 29.10.2014р. на суму 498923,33грн. (а.с.113) не містить підпису та печатки Відповідача.

Умови поставки та розрахунку між сторонами, які були визначені в специфікаціях є тотожними з умовами, викладеними в договорі №1706/2014 від 17.06.2014р.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку продукції на загальну суму 1462861,60грн., що підтверджується:

- видатковими накладними: №РН-0000001 від 12.07.2014р. на суму 303633,00грн. (а.с.15), №РН-0000002 від 14.07.2014р. на суму 152789,40грн. (а.с.18), №РН-0000003 від 20.08.2014р. на суму 198255,00грн. (а.с.20), №РН-0000009 від 28.08.2014р. на суму 181165,90грн. (а.с.22), №РН-0000010 від 28.08.2014р. на суму 43920,00грн. (а.с.24), №РН-0000023 від 11.11.2014р. на суму 366522,00грн. (а.с.26), №РН-0000024 від 14.11.2014р. на суму 132401,33грн. (а.с.29), №РН-0000034 від 17.12.2014р. на суму 84174,97грн. (а.с.31);

- підписаними актами приймання-передачі: від 12.07.2014р. (а.с.16), 14.07.2014р.(а.с.14), 20.08.2014р. (а.с.21), 28.08.2014р. (а.с.23), 28.08.2014р. (а.с.25), 11.11.2014р. (а.с.27), 14.11.2014р. (а.с.30), 17.12.2014р. (а.с.32).

Означені видаткові накладні були підписані без зауважень уповноваженими представниками Відповідача на підставі довіреностей (а.с.а.с.17, 28)

Окрім того, Позивачем на оплату були надані рахунки-фактури на загальну суму 1568530,60грн. (а.с.а.с.105-108), а саме: №СФ-0000001 від 17.06.2014р. на суму 606011,40грн., №СФ-0000006 від 21.07.2014р. на суму 379420,90грн., №СФ-0000042 від 29.10.2014р. на суму 498923,33грн., №СФ-0000052 від 08.12.2014р. на суму 84174,97грн.

Своєю чергою, Відповідачем отриманий товар було оплачено частково на суму 1216861,60грн., що підтверджується наданими до суду банківськими виписками (а.с.а.с.33-52) з обслуговуючого банку Позивача. Таким чином, несплаченою залишилась сума в розмірі 246000,00грн. (Позивачем заявлено до стягнення 245999,98грн.)

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-дизайн торговий дім» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд» про стягнення заборгованості за поставлений та в повному обсязі неоплачений товар за договором №1706/2014 від 17.06.2014р. в сумі 245999,98грн., а також нарахованих на неї сум інфляційних втрат в розмірі 8488,15грн. та 3% річних в розмірі 1817,70грн.

Своєю чергою, враховуючи доведеність матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем свого обовязку з оплати поставленого товару за договором №1706/2014 від 17.06.2014р., місцевим судом позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-дизайн торговий дім» були задоволені частково - стягнуто з Відповідача на користь Позивача основної заборгованості за договором №1706/2014 від 17.06.2014р. в сумі 202079,98грн., інфляційних нарахувань в розмірі 8488,15грн. та 3% річних в розмірі 1817,70грн. При цьому, частковість задоволення позовних вимог була зумовлена застосуванням судом за заявою Відповідача строку позовної давності щодо стягнення коштів за видатковою накладною №РН-0000010 від 28.08.2014р. на суму 43920,00грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір №1706/2014 від 17.06.2014р. є належною підставою для виникнення у сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), своєю чергою, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов'язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов'язку, щодо якого - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

Наразі, сутність заявлених позовних вимог полягає у стягненні з Відповідача заборгованості з оплати за поставлений, проте неоплачений товар за договором №1706/2014 від 17.06.2014р. на загальну суму 245999,98грн. та нарахованих на неї сум інфляційних втрат в розмірі 8488,15грн. та 3% річних в сумі 1817,70грн.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Скаржником в апеляційній скарзі безпідставно ототожнюється поняття «партія товару» з рахунком-фактурою, що не відповідає положенням п.4.1 договору №1706/2014 від 17.06.2014р. Так, сплата Відповідачем рахунку №СФ-0000001 від 17.06.2014р. не була здійснена останнім згідно з п.4.2 договору, проте Позивач, в порядку ст.531 Цивільного кодексу України, мав повне право виконати зобовязання достроково, а враховуючи прийняття продукції Відповідачем без заперечень та того факту, що передбачена п.4.2 договору часткова попередня оплата за рахунком №СФ-0000001 від 17.06.2014р. за своєю природою вже не може бути здійснена після поставки товару, то порядок оплати правильно визначений судом першої інстанції на підставі ст.692 Цивільного кодексу України, яка передбачає оплату товару після його отримання.

Враховуючи викладене, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з оплати поставленого товару, передбаченого п.4.2 договору №1706/2014 від 17.06.2014р. на загальну суму 246000,00грн. Нездійснення повного розрахунку з наступного дня після отримання товару за відповідною накладною є порушенням в грошового зобовязання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобовязання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості за договором №1706/2014 від 17.06.2014р. в розмірі 202079,98грн., що виникла внаслідок невиконання Відповідачем, в порушення п.4.2 цього договору, обовязку з повної оплати за поставлений Позивачем товару, враховуючи правомірність застосуванням місцевим судом у відповідності до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України наслідків спливу позовної давності стосовно заборгованості в розмірі 43920,00грн. за видатковою накладною №РН-0000010 від 28.08.2014р.

Своєю чергою, за змістом ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобовязання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційної індексації.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданих Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.9) та розрахунок суду першої інстанції, дійшов висновку про правомірність задоволення місцевим судом позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за період з квітня 2015р. по серпень 2017р. в розмірі 8488,15грн. та 3% річних за період з 31.03.2015р. по 14.09.2017р. в розмірі 1817,70грн. Означені суми не перевищують розміру нарахувань, які визначаються належною до стягнення сумою заборгованості 202079,98грн., враховуючи, що за змістом належно застосованої місцевим судом ст.266 Цивільного кодексу України сплав позовної давності за основною вимогою (сплата заборгованості за видатковою накладною №РН-0000010 від 28.08.2014р.) зумовила сплив позовної давності і за додатковими вимогами.

Враховуючи наведене, а також те, що будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектромережбуд», м.Бахмут Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 01.11.2017р. (повний текст підписано 06.11.2017р.) у справі №905/2193/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 01.11.2017р. (повний текст підписано 06.11.2017р.) у справі №905/2193/17 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надрук.4 примір.: 1-Позивачу, 2-Відповідачу, 3-у справу, 4-ГСДО