РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа № 910/17309/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтімед"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада"

про розірвання договору, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Пащенко П.М. (представник за довіреністю вих. №385 від 31.07.2017р.);

від відповідача: Гіневська-Фареник М.О. (представник за довіреністю від 05.01.2017р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтімед" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про розірвання Договору на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 21.07.2006р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада" (надалі - відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з припиненням дії договору оренди нежитлового приміщення № 01/04 від 10.04.2006р. та фактичне незнаходження за вказаною адресою є істотною зміною обставин, з якими чинне законодавство пов'язує розірвання договору, проте звернувшись до відповідача з пропозицією про розірвання договору, вказана пропозиція була залишена без відповіді та задоволення останнього.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, в судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 14.11.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017р. у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи відкладено до 21.11.2017р.

В судовому засіданні 21.11.2017р. судом оголошено перерву до 28.11.2017р.

27.11.2017р. до суду надійшла заява про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 28.11.2017р. судом розглянуто вказану заяву та відмовлено в її задоволенні, оскільки застосування п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, тоді як вбачається з матеріалів справи відповідно до угоди про дострокове розірвання договору від 31.08.2017р. спірний правочин сторонами розірвано з 01.09.2017р., а позивач звернувся до суду з даним позовом 05.10.2017р. (згідно відмітки відділу діловодства суду) та провадження у справі порушено 09.10.2017р., тобто предмет спору був відсутній і до порушення провадження у справі, що тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які сприяють всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28 листопада 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2006р. між позивачем (користувач) та відповідачем (підприємство) укладено Договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (надалі - Договір), предметом якого є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. А. Ахматової, 13-Д, НП-№ 1, 2, 3 заг. площею 219,00, яке займає користувач на підставі договору оренди № 01/04 від 10.04.2006р.

Як передбачено в п. п. 2.2.4. та 2.2.5. Договору користувач зобов'язувався сплачувати фактичну вартість отриманих комунальних послуг, приймати участь у загальних для всього будинку та прибудинкової території витратах, пов'язаних з його експлуатацією та ремонтом, пропорційно займані площі.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, у серпні 2017р. він звернувся до відповідача з листом № б/н від 01.08.2017р. з пропозицією розірвання договору вих. № 384 від 31.07.2017р. у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні, а саме припиненням дії договору оренди нежитлового приміщення №01/04 від 10.04.2006р., яка була залишена без відповіді та задоволення відповідача.

Протягом перебування справи у провадженні суду, позивачем подано заяву разом з угодою про дострокове розірвання договору від 31.08.2017р., відповідно до якої сторони дійшли згоди достроково розірвати Договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 21.07.2006р. з 01.09.2017р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до житлово-комунальних послуги віднесені зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні, а саме припиненням дії договору оренди нежитлового приміщення №01/04 від 10.04.2006р., вказаний договір в силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України та 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України має бути розірвано в судовому порядку.

Разом з тим, як про те зазначено вище, 31.08.2017р. між сторонами укладено угоду про дострокове розірвання договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди достроково розірвати Договір на технічне обслуговування комунікаційних мереж нежитлових приміщень, надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 21.07.2006р. з 01.09.2017р.

Оскільки предмет спору станом на час звернення до суду з даним позовом та до порушення провадження у справі був відсутній, наведене має наслідком відмову в позові.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторони повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Положеннями ст. 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач не довів порушення відповідачем своїх прав і охоронюваних законом інтересів, як необхідної умови для їх захисту в судовому порядку.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.12.2017р.

Суддя С.М. Морозов