ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/9022/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Дніпропетровського державного аграрно-економічного універсітету, м. Дніпро

в особі

Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 64 435,41 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Сирота М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №007.1Др-94-1217 від 01.12.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 46-11-1560 від 22.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (далі - відповідач) про стягнення 64 435,41 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №11410QABP0CB017 на постачання природного газу від 06.01.17, в частині розрахунків за поставлений природний газ.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2017 порушено провадження у справі № 904/9022/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 12.12.2017.

03.11.2017 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

12.12.2017 повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судовому засіданні суму штрафних санкцій визнав частково, просив зменшити розмір неустойки, посилаючись на те, що відповідач є бюджетною установою і фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів.

У судовому засіданні 12.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що 06.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (надалі - позивач, постачальник) і Новомосковським коледжем Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету (надалі - відповідач, споживач) був укладений договір №11410QABP0CB017 на постачання природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК016-2010 код 06.20.1 (09123000-7) Газ природний) (надалі - газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до пункту 3.2 Договору ціна газу становить 7 518, 53 грн. за 1 000 куб.м., крім того ПДВ 1 503,71 грн., всього з ПДВ 9 022, 24 грн.

За твердженням позивача, на виконання умов Договору він здійснив постачання природного газу споживачу для власного споживання: у січні 2017 року - в обсязі 24,592 тис. куб.м. на суму 221 874,83 грн., у лютому 2017 року - в обсязі 24,592 тис. куб.м. на суму 225 769,43 грн., у березні 2017 року - в обсязі 2,544 тис. куб.м. на суму 25 240,86 грн.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до пункту 4.2.1 Договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у наступному порядку: - оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем не пізніше 30 (31) числа розрахункового місяця, у якому здійснюється постачання природного газу.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу (пункт 4.2.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.3 Договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 Договору).

Як зазначає позивач, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 у справі №904/2170/17 за позовом ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 221 874,83 грн. - основної заборгованості, 2 042,47 грн. - пені за період з 01.02.2017 по 24.02.2017, 437,67 грн. - 3% річних за період з 01.02.2017 по 24.02.2017, 3 395,96 грн. судового збору. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2017 у справі №904/4625/17 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 251 010,29 грн. - заборгованості, 3 358,44 грн. - пені за період з 01.03.2017 по 07.04.2017, 719,66 грн. - 3% річних за період з 01.03.2017 по 07.04.2017, 3 876,70 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Як стверджує позивач, відповідач сплатив суму боргу за спожитий природний газ в січні 2017 року лише 03.07.2017, за спожитий природний газ в лютому-березні 2017 року лише 01.08.2017, у звязку з чим позивачем нараховані: пеня в сумі 37 959,56 грн. за періоди з 25.02.2017 по 02.07.2017 і з 08.04.2017 по 31.07.2017, 3% річних у сумі 4 369,95 грн. за періоди з 25.02.2017 по 02.07.2017 і з 08.04.2017 по 31.07.2017, інфляційні втрати в сумі 22 105,90 грн. на суму 221 874,83 грн. за періоди з березня по червень 2017 року, на суму 225 769,43 грн. з квітня по червень 2017 року, на суму 25 240,86 грн. з травня по червень 2017 року, а всього: 64 435,41 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, він не спростував наведених позивачем обставин, позовні вимоги визнав частково, просив зменшити розмір неустойки, посилаючись на те, що відповідач є бюджетною установою і фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, тому несвоєчасна оплата поставленого газу пов'язана з відсутністю належного бюджетного фінансування з Міністерства освіти і науки України.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем доведено шляхом надання належних доказів, а також встановлено рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 у справі №904/2170/17, від 15.06.2017 у справі №904/4625/17, що відповідачем допущено порушення строків оплати за поставлений природний газ у січні, лютому і березні 2017 року, зазначена обставина не потребує доказування згідно приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобовязання. Зазначена правова позиція викладена в п.7.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані:

- 3% річних у розмірі 4 369,95 грн. на суму 221 874,83 грн. за період з 25.02.2017 по 02.07.2017, на суму 251 010,29 грн. з 08.04.2017 по 13.07.2017, на суму 23 322,79 грн. за період з 14.07.2017 по 31.07.2017;

- інфляційні втрати в розмірі 22 105,90 грн. на суму 221 874,83 грн. за період з березня по червень 2017 року, на суму 225 769,43 грн. за період з квітня по червень 2017 року, на суму 25 240,86 грн. за період з травня по червень 2017 року.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірений та визнаний таким, що зроблений правильно та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 6.2.1. Договору позивачем була нарахована пеня в розмірі 37 959,56 грн., розрахунок якої судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений правильно.

Господарський суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленого газу.

Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд також звертає увагу на те, що в рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

Господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми, що буде становити суму 18 979,78 грн.

При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені на 50% від належної до стягнення суми, суд виходив з того, що:

По-перше, відповідач є бюджетною установою, основним напрямком діяльності якого є надання освіти.

По-друге, відповідач здійснив погашення суми основного боргу до звернення позивача з позовом до суду.

По-третє, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов'язання по вищевказаному Договору.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 265, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (49000, м. Дніпро, вул. Сергія Єфремова, буд. 25, ) в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 236, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2, ) пеню в розмірі 18 979,78 грн. (вісімнадцять тисяч девятсот сімдесят девять грн. 78 коп.), 3% річних у розмірі 4 369,95 грн. (чотири тисячі триста шістдесят девять грн. 95 коп.), інфляційні втрати в розмірі 22 105,90 грн. (двадцять дві тисячі сто пять грн. 90 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.12.2017.

Суддя ОСОБА_3