РІШЕННЯ

05.12.2017Справа №910/19887/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/19887/17

за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, м. Миколаїв,

до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ,

про стягнення 6 896,86 грн.,

буз участі представників сторін у зв'язку з їх неявкою.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - Управління) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) про стягнення 6 896,86 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 05.12.2017.

30.11.2017 позивач подав суду пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі; заяву про розгляд справи без участі представника Управління.

05.12.2017 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представники сторін у судове засідання 05.12.2017 не з'явилися; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 05.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На обліку в Управлінні перебувала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до укладеного Управлінням та Банком договору від 03.01.2006 № 1 (далі - Договір) зазначеній особі пенсія перераховувалась на банківський рахунок ОСОБА_1 у філії Миколаївського обласного управління Банку.

19.05.2016 в телефонному режимі від робітника управління соціального захисту населення було отримано відомості про смерть 08.03.2013 пенсіонерки ОСОБА_1

Враховуючи вказану інформацію, позивач направив філії Банку розпорядження від 20.05.2016 № 9125/04 щодо повернення коштів за період з 01.04.2013 по 31.05.2016 у сумі 46 944,63 грн.

У свою чергу, Банк повернув частину коштів в сумі 40 047,77 грн., а також нараховані відсотки 36,85 грн., та повідомив, що не може виконати в повному обсязі вимоги розпорядження, оскільки з рахунку ОСОБА_1 були зняті кошти через АТМ.

Позивачем 20.05.2016 було направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1

У відповідь на запит 23.05.2016 Управлінню було повідомлено, що ОСОБА_1 виписана як померла 24.04.2013 (актовий запис № 407).

Спеціалістами Управління було підготовлено вибірку особових рахунків пенсіонерів, які мешкають за адресою померлої та з'ясовано що, за адресою: АДРЕСА_1, проживає та отримує пенсію ОСОБА_2, чоловік якої був зятем померлої.

У телефонній розмові 24.05.2016 з ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2) було з'ясовано, що ОСОБА_1 проживала в м. Тирасполь де і померла в ІНФОРМАЦІЯ_2 Наступного дня ОСОБА_3 надав до управління копію свідоцтва про смерть, відповідно до якого ОСОБА_1 померла 08.03.2013.

У зв'язку з вищезазначеним, Управлінням було прийнято рішення про переплату пенсії від 10.06.2016 № 44/7.

Таким чином, сума неповернутих грошових коштів, які були виплачені як пенсія, складає 6 896,86 грн.

На думку позивача, вказані кошти вважаються безпідставно отриманими та відповідно до цивільного законодавства, можуть бути стягнуті у судовому порядку саме з Банку на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 3 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 30.08.1999 № 1596, виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: між уповноваженими банками та органами соціального захисту населення або центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат; між уповноваженими банками та органами Пенсійного фонду, а у разі централізованого нарахування пенсій - між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та органами Пенсійного фонду, у разі централізованого фінансування пенсій - між уповноваженими банками та головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві.

Судом встановлено, що сторонами було укладено Договір на підставі якого і перераховувалася пенсія.

Відповідно до пункту 9 Порядку між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

У свою чергу, Банком і ОСОБА_1 було укладено договір від 21.10.2010 № 3530 про видачу та обслуговування платіжної картки типу Visa Classic Domestic за дебетовою схемою (для пенсій та інших соціальних виплат; далі - Договір № 3530).

З наданих суду виписок з рахунку, відкритого на виконання Договору № 3530 вбачається, що після смерті пенсіонерки з її рахунку були зняті через АТМ (банкомати) грошові кошти, а саме: 13.03.2013 - 3 000 грн.; 19.03.2013 - 2 000 грн.; 28.08.2013 - 2 000 грн.; 29.08.2013 - 2 500 грн.; 02.09.2013 - 1 000 грн.; 20.09.2013 - 230 грн.

Після того, як Банком було отримано розпорядження Управління, відповідач повернув позивачу залишок коштів з рахунку пенсіонерки у сумі 40 084,62 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 20.05.2016 № 73393645.

Відповідно до пункту 18 Порядку у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача або про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, і зробити відповідну відмітку в примірнику списку, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду та органу соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом із нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, підлягають поверненню уповноваженим банком органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня після надходження таких відомостей.

Враховуючи викладене, Банк діяв в силу Порядку і повернув грошові кошти одразу після отримання відповідного повідомлення про смерть пенсіонерки.

Крім того, відповідно до &3 статті 8 Договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, Банк протягом трьох банківських днів повертає відповідно фонду (Управлінню), за письмовим розпорядженням, при наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Отже, Банк діяв на виконання умов Договору та за приписами Порядку.

Зі змісту Договору не вбачається обов'язок Банка перевіряти відомості щодо смерті пенсіонера, навпаки обов'язок щодо повідомлення Банка про смерть одержувача пенсій покладено на Управління.

Відповідач не є одержувачем спірних грошових коштів, не користувався ними та не розпоряджався на власний розсуд.

Банк діяв на підставі Порядку та договорів, укладених з Управлінням і пенсіонеркою, перераховуючи грошові кошти та надаючи банківські послуги, а тому підстав для стягнення грошових коштів саме з Банку на підставі статті 1212 ЦК України немає.

Інші доводи позивача, викладені ним у позові, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Пункту 2.3 Постанови № 18 передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з частиною п'ятою статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 11.12.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук