ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/9102/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦКРАН", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМАЛІТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення боргу у розмірі 326 917,83 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 01.11.2017

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦКРАН" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМАЛІТ" (з урахуванням уточнення позовних вимог від 13.11.2017) суми попередньої оплати у розмірі 252 540,46 грн., 3% - 14 459,27 грн. та інфляційних втрат 59 618,10 грн. за договором № 06/14 від 22.01.2014.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 06/14 від 22.01.2014, щодо поставки продукції.

Позивач у судовому засіданні 12.12.2017 надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 252 540,46 грн. попередньої оплати.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК, ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача до розгляду.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

Від відповідача (юридична адреса) конверт з ухвалою повернувся на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

При цьому, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду була надіслана відповідачу завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Також суд зазначає, що ухвала про порушення провадження, яка направлялась на адресу засновника ТОВ "ФОРМАЛІТ" - ОСОБА_2 отримана ним 23.11.2017, що підтверджується поштовим повідомленням № 247 (а.с. 78)

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду була надіслана на адресу відповідача та не отримана відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю адресою реєстрації.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 13.11.2017 розгляд справи відкладався на 28.11.2017, 28.11.2017 розгляд справи відкладався на 12.12.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представником позивача не заявлялось.

В судовому засіданні 12.12.2017 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРМАЛІТ" (далі відповідач, постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦКРАН" (далі позивач, покупець) укладено Договір поставки № 06/14 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязаний на підставі технічної документації та в суворій відповідності з нею виготовити для потреб покупця продукцію яка буде вказана в рахунку-фактури, специфікації, додатковій угоді які є невідємною частиною цього договору, або в окремому договорі між сторонами.

Згідно п. 1.2. Договору найменування продукції, її кількість та номенклатура встановлюються рахунком-фактурою, специфікацією, додатковою угодою або окремим договором між сторонами.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що вартість продукції, яка надається постачальником, визначається в кожному конкретному випадку по згоді сторін та вказується в рахунку-фактури, специфікаціях, додаткових угодах або окремому договорі між сторонами.

Покупець оплачує продукцію на умовах 50% передоплати, інші 50% покупець оплачує по факту готовності продукції до відвантаження шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (3.1. Договору).

Постачальник повинен здійснити поставку у строк до 10 календарних днів з моменту отримання передоплати відповідно до п. 3.1. Договору (п. 4.1. Договору).

Передача продукції постачальником та приймання продукції покупцем підтверджується накладною, яка підписується сторонами (п. 4.3. Договору).

У відповідності до п. 6.1.1. Договору покупець зобовязаний у встановлений цим договором строк провести оплату вартості продукції та у встановлений цим договором строк прийняти його (п. 6.1.2. Договору).

Постачальник зобовязаний передати покупцю продукцію у встановлений в договорі строк (п. 7.1.1. Договору).

Згідно п. 8.1. за неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства.

22.06.2015 відповідачем виставлено на оплату рахунок-фактура № СФ-0000091 на загальну суму 139 154,40 грн. (а.с. 19).

Позивачем 22.06.2015 сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 69 577,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1099 від 22.06.2015 (а.с. 20) та 22.06.2015 сплачено 69 577,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1353 від 20.07.2015 (а.с. 21).

Відповідачем здійснено часткову поставку товару на загальну суму 124 911,21 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000092 від 15.07.2015 на суму 56 320,09 грн. та № РН-0000110 від 07.08.2015 на суму 68 591,12 грн. (а.с. 22-23).

Таким чином, відповідачем не поставлено товару на суму 14 243,19 грн.

26.06.2015 відповідачем виставлено на оплату рахунок-фактура № СФ-0000096 на загальну суму 238 752,00 грн. (а.с. 24).

Позивачем 22.06.2015 сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 71 625,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1173 від 01.07.2015 (а.с. 25) та 30.07.2015 сплачено 167 126,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1437 від 30.07.2015 (а.с. 26).

Відповідачем здійснено часткову поставку товару на загальну суму 234 573,84 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-000093 від 15.07.2015 на суму 24 472,08 грн. та № РН-0000111 від 07.08.2015 на суму 210 101,76 грн. (а.с. 27-28).

Відповідачем не поставлено товару на суму 4 178,16 грн.

Також, 26.08.2015 відповідачем виставлено на оплату рахунок-фактура № СФ-0000128 на загальну суму 523 768,56 грн. (а.с. 29).

Позивачем 26.08.2015 сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 261 884,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1639 від 26.08.2015 (а.с. 30) та 07.10.2015 сплачено 261 884,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1935 від 07.10.2015 (а.с. 31).

Відповідачем здійснено часткову поставку товару на загальну суму 289 649,45 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-000156 від 05.11.2015 на суму 289 649,45 грн. (а.с. 32).

Таким чином, відповідачем не поставлено товару на суму 234 119,11 грн.

Загальна сума не поставленого товару складає 252 540,46 грн.

Станом на дату розгляду справи відповідач поставку товару на суму 252 540,46 грн. не здійснив та суму попередньої оплати не повернув, що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до статей 655, 662, 670 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Дана норма кореспондує з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами 1, 3 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Позивач, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків з поставки товару, звернувся до останнього з листом № 131 від 30.11.2017, в якому відмовився від подальшої поставки товару на суму 252 540,46 грн. та просив повернути суму попередньої оплати (а.с. 84). Направлення зазначено листа підтверджується описом та фіскальним чеком (а.с. 85).

Відтак, суд вважає, що в розумінні ч.2 ст.693 ЦК України вказаний лист є правомірною вимогою позивача про повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи доведеність матеріалами справи факту порушення відповідачем зобов'язання з передачі товару на спірну суму перерахованої позивачем оплати за вказаним договором, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми передоплати в розмірі 252 540,46грн.

Статтями 33, 34 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справ

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 252 540,46 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМАЛІТ" (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. домобудівна, 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦКРАН" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 106, ) суму попередньої оплати у розмірі 252 540,46 грн. (двісті п'ятдесят дві тисячі п'ятсот сорок грн. 46 коп.), витрати по сплаті судового збору 3 788,11 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят вісім грн. 11 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 14.12.2017

Суддя ОСОБА_3