КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа№ 910/12479/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

За участю представників:

Від позивача: Яценко О.С.

Від відповідача : Слюсар О.Б,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгротрейд Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгротрейд Груп"

до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 у задоволенні позову ТОВ "Украгротрейд Груп" до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про одностороннє розірвання договору про відкриття та обслуговування банківських рахунків № 1 від 10.09.2014, договору 4152UAH від 10.09.2014, викладене у вигляді листа зі штрих-кодом 1104 - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що оскільки рішення про одностороннє розірвання договорів у даному разі не є юридичним фактом, безпосередньо з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення правовідносин, обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання протиправним та скасування такого рішення є неналежним та не відповідає суті порушеного права, а отже такий спосіб захисту не має наслідком поновлення прав позивача, порушенням яких обґрунтований позов.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "Украгротрейд Груп" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального ст.ст. 598, 634, 651, 653, 1067, 1078 Цивільного кодексу України) та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, апелянт посилався на те, що спір виник з факту одностороннього розірвання банківською установою договору про відкриття та обслуговування банківських рахунків № 1 від 10.09.2014, договору 4152UAH від 10.09.2014, викладеного у вигляді листа зі штрих-кодом 1104. Саме цей факт позивач вважає протиправним. При цьому, банком було встановлено неприйнятно високий ризик виключно з мотивів наявності судових рішень про арешт коштів в кримінальних провадженнях, і які в подальшому були скасовані.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.10.2017, апеляційну скаргу ТОВ "Украгротрейд Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 у справі № 910/12479/17 апеляційну скаргу ТОВ "Украгротрейд Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 30.11.2017.

30.11.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, а оскаржуване судове рішення просив залишити без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин справи. Так, відповідач вказував, що викладене у листі банку повідомлення про закриття рахунків та розірвання договору за своєю правовою природою є правочином- односторонньою відмовою від договору. Тому належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання недійсним правочину та спонукання до виконання умов договору. Крім того, відповідач зазначав, що його право на односторонню відмову від договору банківського рахунку встановлено договором (п. 12.7) та законом (ч. 5 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1075 ч. 2 п. 3, ст. 525 Цивільного кодексу України). Крім того, припинення правовідносин з позивачем передбачено п. 12.7 Правил (договірних умовах) відкриття та обслуговування банківського рахунку суб'єктів господарювання, нотаріусів та адвокатів - клієнтів АТ «Укрсиббанк».

В судовому засіданні 30.11.2017 представник апелянта (позивача) підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.11.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Позивач в обгрунтування позову посилався на те, що 23.05.2017 позивач отримав від відповідача лист про закриття рахунків банком в односторонньому порядку з посиланням на ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", тобто про розірвання договору про відкриття та обслуговування банківських рахунків №1 від 10.09.2014 та договору 4152UAH від 10.09.2014, однак позивач вважає такі дії банку протиправними з тих підстав, що жодних запитів про надання інформації банку як суб'єкту первинного фінансового моніторингу, позивачу не надходило. Крім того, будь-які критерії ризиків, які в силу ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є підставою для відмови банку від підтримання договірних відносин, в діяльності позивача відсутні. У з'язку з наведеним, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення ПАТ "УкрСиббанк" про одностороннє розірвання договору про відкриття та обслуговування банківських рахунків в №1 від 10.09.2014 та договору 4152UAH від 10.09.2014, викладене у вигляді листа зі штрих-кодом №1104.

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов вказував, що викладене у листі банку повідомлення про закриття рахунків та розірвання договору за своєю правовою природою є правочином - односторонньою відмовою від договору. Тому належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання недійсним правочину та спонукання до виконання умов договору. Крім того, відповідач зазначав, що його право на односторонню відмову від договору банківського рахунку встановлено договором (п. 12.7) та законом (ч. 5 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1075 ч. 2 п. 3, ст. 525 Цивільного кодексу України). Крім того, припинення правовідносин з позивачем передбачено п. 12.7 Правил (договірних умовах) відкриття та обслуговування банківського рахунку суб'єктів господарювання, нотаріусів та адвокатів - клієнтів АТ «Укрсиббанк».

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.09.2014 між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Украгротрейд Групп" як клієнтом було укладено договір-анкету відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) №1, згідно з яким банк відкриває клієнту рахунки, перелік яких наведено у додатку №1 до договору (рахунки 2500 (UAH), 2500 (EUR), 2500 (USD, 2500 (RUB), 2500 (UAH).

Підписуючи цей договір, клієнт погоджується із викладеною у Правилах (договірних умовах) відкриття та обслуговування банківського рахунку суб'єктів господарювання, нотаріусів та адвокатів - клієнтів АТ "Укрсиббанк", затверджених згідно з внутрішніми процедурами банку із усіма змінами і доповненнями, які розміщені для ознайомлення на сайті банку та інформаційних стендах у приміщеннях установ банку, пропозицією банку надавати клієнту послуги з відкриття та обслуговування банківського рахунку, на умовах, встановлених у цьому договорі та правилах (п. 1.1. договору).

Зміст укладеного між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Украгротрейд Групп" договору відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) №1 від 10.09.2014, свідчить про те, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунка.

Ст. 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, 01.02.2016 між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Украгротрейд Групп" як вкладником укладено договір №32501UAH банківського вкладу "Активні гроші" (з суб'єктом господарювання), згідно з яким банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти (вклад) та зобов'язується виплачувати вкладникові суму вкладу та нараховані проценти на умовах та в порядку, встановлених цим договором; банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок №32501 UAH з метою зарахування на рахунок грошових коштів - вкладу; строк розміщення вкладу - з 01.11.2016 до дати повернення всієї суми вкладу на рахунок вкладника.

Зміст укладеного між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Украгротрейд Групп" договору №32501UAH банківського вкладу "Активні гроші" (з суб'єктом господарювання) від 01.02.2016,свідчить про те, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Ст. 1058 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, ПАТ "Укрсиббанк" 07.11.2016 було розглянуто питання про продовження бізнес-відносин з позивачем, за наслідками якого прийнято рішення про припинення підтримання ділових відносин з позивачем з подальшим присвоєнням клієнту неприйнятно високого рівня ризику з підстав виявлення критичної негативної інформації,а саме арешт, ст. 205, ст. 209 КК України. Вказане рішення оформлене протоколом Комітету затвердження клієнтів АТ "Укрсиббанк" №б/н від 07.11.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, ПАТ "Укрсиббанк" було направлено ТОВ "Украгротрейд Групп" лист зі штрих-кодом 1104, відповідно до якого відповідача повідомлено, що згідно з розробленими у банку критеріями ризику, що закріплені у внутрішніх правилах та процедурах та ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", банк прийняв рішення про встановлення позивачу неприйнятно високого ризику та повідомив про те, що банк має намір закрити рахунок (рахунки) 2501UAH, 2500UAH, 2500EUR, 2500USD, 2500RUB, 2500UAH, 4152UAH, розірвати договори, а також інші діючі договори (окрім вкладних договорів), що укладені між позивачем та банком. Ці договори вважаються розірваними, а рахунки закриваються не пізніше 60 календарних днів з дня направлення листа. При цьому, у листі зазначено, що банк залишає за собою право продовжити обслуговування зазначеного (зазначених) рахунку (рахунків), а також надання послуг за зазначеними договорами.

За змістом ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ст. 653 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, ПАТ "Укрсиббанк" 07.11.2016 було розглянуто питання про продовження бізнес-відносин з позивачем, за наслідками якого прийнято рішення про припинення підтримання ділових відносин з позивачем з подальшим присвоєнням клієнту неприйнятно високого рівня ризику з підстав виявлення критичної негативної інформації,а саме арешт, ст. 205, ст. 209 КК України. Вказане рішення оформлене протоколом Комітету затвердження клієнтів АТ "Укрсиббанк" №б/н від 07.11.2016, копія якого долучена до відзиву.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, ПАТ "Укрсиббанк" було направлено ТОВ "Украгротрейд Групп" лист зі штрих-кодом 1104, відповідно до якого відповідача поідомлено, що згідно з розробленими у банку критеріями ризику, що закріплені у внутрішніх правилах та процедурах та ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", банк прийняв рішення про встановлення позивачу неприйнятно високого ризику та повідомив про те, що банк має намір закрити рахунок (рахунки) 2501UAH, 2500UAH, 2500EUR, 2500USD, 2500RUB, 2500UAH, 4152UAH, розірвати договори, а також інші діючі договори (окрім вкладних договорів), що укладені між позивачем та банком. Ці договори вважаються розірваними, а рахунки закриваються не пізніше 60 календарних днів з дня направлення листа. При цьому, у листі зазначено, що банк залишає за собою право продовжити обслуговування зазначеного (зазначених) рахунку (рахунків), а також надання послуг за зазначеними договорами.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою суду першої інстанції позивача було зобов'язано надати копії всіх договорів, на підставі яких позивачем були відкриті рахунки у ПАТ "УкрСиббанк", та щодо яких банк повідомив позивача про намір закриття рахунків (в тому числі копію Договору № 4152UAH від 10.09.2014), разом з тим, копія договору № 4152UAH від 10.09.2014 до матеріалів справи подана не була ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до довідки АТ "УкрСиббанк" №67-19-32/787 від 06.07.2017, копія якої наявна в матеріалах справи, позивачу у АТ "УкрСиббанк" відкрито рахунки, в тому числі поточний рахунок №4152 в UAH.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватись сторонами.

Дослідивши лист відповідача зі штрих-кодом 1104, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладене у вказаному листі повідомлення про закриття рахунків та розірвання договору за своєю правовою природою є правочином - односторонньою відмовою від договорів.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у листі зі штрих-кодом 1104 банк зазначає, що має намір закрити рахунки та розірвати договори (абзаци 3, 4); в абзаці 5 відповідач вказує, що ці договори вважаються розірваними, а рахунки закриваються не пізніше 60 календарних днів з дня направлення листа; в абзаці 8 листа зазначено, що банк залишає за собою право продовжити обслуговування рахунків, а також надання послуг за договорами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту листа не вбачається чіткого волевиявлення банку, на підставі якого можна зробити висновок про однозначний намір банку по визначенню юридичної долі договорів, про які йдеться у листі, а саме щодо реалізації права на односторонню відмову, так як вказаний лист містить одночасно і відомості щодо наявності у банку наміру розірвати договору, і водночас констатується факт їх розірвання та одночасно банк зазначає щодо можливого продовження виконання договорів на власний розсуд.

При цьому, умовами розділу 12 Правил (договірних умовах) відкриття та обслуговування банківського рахунку суб'єктів господарювання, нотаріусів та адвокатів - клієнтів АТ «Укрсиббанк» (які є загальновідомими та загальнодоступними https://my.ukrsibbank.com/ua/sme/news/385087/) визначено наступні умови:

- 12.1.Правила є загальнодоступними, розроблені на невизначений строк та набирають чинності з дати вказаної при їх розміщення в газеті «Голос України» або іншому офіційному друкованому виданні, а також на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних дошках у відділеннях Банку.

- 12.3. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

- 12.4. Договір-анкета, Договір про надання овердрафту укладаються українською мовою у двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної Сторони. Примірники Договору про надання овердрафту є ідентичними. Примірники Договору-анкети є ідентичними за виключенням реквізитів «Відмітки банку», які заповнюються тільки в примірнику Договору-анкети Банку. Обидва примірники Договору-анкети мають однакову юридичну силу.

- 12.7. Договір може бути розірвано за ініціативою Банку у наступних випадках:

- у випадку відсутності руху та/або залишку коштів на Рахунку(-ах) Клієнта протягом 6 (шести) місяців, та/або

- у випадках, передбачених законодавством України та/або Договором, або у разі порушення Клієнтом умов Договору, та/або

- у випадку, якщо Клієнт веде ризикову діяльність, зокрема, але не обмежуючись проводить операції, проведення яких через Банк, на думку Банку, призводить або може призвести до порушення норм Законодавства та/або Законодавства з принципом екстратериторіальності та/або міжнародних санкцій, в тому числі щодо протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та/або

- у випадку, якщо Клієнт веде ризикову діяльність, зокрема, але не обмежуючись, співпрацює та/або має у своїй структурі та/або іншим чином пов'язаний з особами, співпраця та/або будь-який зв'язок з якими, на думку Банку, призводить або може призвести до порушення норм Законодавства та/або Законодавства з принципом екстратериторіальності та/або міжнародних санкцій, в тому числі, щодо протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та/або

- у випадку наявності чи можливості настання будь-якої події, результату або обставини відносно Клієнта чи здійснюваних Клієнтом операцій, що, на думку Банку, має або може мати негативний вплив для Банку та/або Групи BNP Paribas, в тому числі, але не обмежуючись призводить або може призвести до матеріальних збитків та/або негативно впливати на репутацію Банку та/або Групи BNP Paribas та/або призводить або може призвести до будь-яких інших негативних наслідків для Банку та/або Групи BNP Paribas, та/або у випадку втрати Банком комерційного інтересу щодо подальшої співпраці з Клієнтом, та/або

- у випадку технічної неможливості обслуговування Клієнта в подальшому.

Зобов'язання Сторін за Договором припиняються, у повному обсязі, якщо інше не витікає з умов Договору, а Рахунок(-ки) закриваються Банком у дату зазначену Банком у повідомленні, яке направляється Клієнту, але не раніше, ніж через 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати відправлення такого письмового повідомлення. У разі наявності непогашеної заборгованості перед Банком, Банк може вимагати сплати такої заборгованості в порядку та на умовах, зазначених у повідомленні, а Клієнт зобов'язаний погасити заборгованість перед Банком у порядку та на умовах, зазначених у повідомленні. В такому разі зобов'язання, щодо погашення заборгованості перед Банком існують до повного їх виконання Клієнтом.

При цьому достатньою підставою для розірвання Договору є відповідне посилання Банку на цей пункт Договору у повідомленні без надання додаткових пояснень щодо обставин його розірвання.

Сторони домовились, що повідомлення може бути паперовим або електронним та направлятися поштовим зв'язком та/або кур'єром, та/або каналами системи дистанційного обслуговування, та/або в інший спосіб.

Сторони домовились, що паперове повідомлення може бути підписано факсиміле уповноваженої особи Банку

Сторони дійшли згоди, що у разі застосування Банком права, зазначеного в цьому пункті, всі наявні залишки грошових коштів на Рахунку(-ах) перераховуються на відповідний внутрішньобанківський рахунок і можуть бути отримані Клієнтом за його першою вимогою з урахуванням вимог законодавства України.

Ч. 5 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тоді-як позовні вимоги у даній справі на забезпечення поновлення прав не спрямовані.

Рішення суду саме по собі повинне бути не декларативним, а виконуваним, тобто акт правосуддя повинен мати форму реалізації в майбутньому.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи з підстав позову, суть порушеного права позивача, яким обґрунтовані вимоги, полягає у незаконності, на думку позивача, односторонньої відмови відповідача від виконання умов договорів та закриття у зв'язку з цим рахунків 2501UAH, 2500UAH, 2500EUR, 2500USD, 2500RUB, 2500UAH, 4152UAH, викладене у листі зі штрих-кодом 1104.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що лист відповідача зі штрих-кодом 1104 - не є рішенням відповідача, яке б порушувало саме обумовлені законом та договором права позивача, які виникли внаслідок укладення договорів банківського рахунку, оскільки у вказаному листі викладено лише певну інформацію, яка стосується позивача та його правовідносин з банком на підставі укладених договорів. При цьому, інформація, яка викладена у зазначеному листі, стосується саме рішення комітету затвердження клієнтів ПАТ "УкрСиббанк" від 07.11.2016, яке прийнято банком стосовно позивача.

З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту, заявлений ним у позові, а саме щодо визнання протиправним та скасування рішення про одностороннє розірвання договору про відкриття та обслуговування банківських рахунків № 1 від 10.09.2014, договору 4152UAH від 10.09.2014, викладене у вигляді листа зі штрих-кодом 1104 - є неналежним та не відповідає суті порушеного права, оскільки у листі не міститься/не викладено будь-якого рішення відповідача стосовно позивача, а тому такий спосіб захисту не має наслідком поновлення прав позивача, порушенням яких обґрунтований позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним та ефективним, виходячи з підстав позову, способом захисту порушених прав позивача, є заявлення у встановленому порядку вимог про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договорів та про спонукання до виконання умов таких договорів. При цьому, при зверненні до суду з позовом про визнання правочину недійсним до предмету дослідження судом входять обставини щодо наявності у відповідача права на односторонню відмову від договору, щодо наявності умов/обставин для виникнення підстав реалізації такого права та щодо належної реалізації такої відмови (наявності чіткого волевиявлення на припинення правовідносин сторін та доведення до іншої сторони такого волевиявлення).

Доводи апелянта про те, що банком було встановлено неприйнятно високий ризик виключно з мотивів наявності судових рішень про арешт коштів в кримінальних провадженнях, і які в подальшому були скасовані, - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не є підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вказані обставини є пістававами для спонукання відповідача до виконання умов договорів та/або виконання зобов'язань за ними в натурі, що відповідатиме способам захисту цивільних прав, обумовлених в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що право позивача на односторонню відмову від договору банківського рахунку встановлено договором (п. 12.7) та законом (ч. 5 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1075 ч. 2 п. 3, ст. 525 Цивільного кодексу України), а припинення правовідносин з позивачем передбачено п. 12.7 Правил (договірних умовах) відкриття та обслуговування банківського рахунку суб'єктів господарювання, нотаріусів та адвокатів - клієнтів АТ «Укрсиббанк».

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про одностороннє розірвання договору про відкриття та обслуговування банківських рахунків № 1 від 10.09.2014, договору 4152UAH від 10.09.2014, викладене у вигляді листа зі штрих-кодом 1104 - не є законною та обгрунтованою, і задоволенню не підлягає.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгротрейд Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 у справі №910/12479/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12479/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров