ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.12.2017 р. Справа№ 914/2519/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Кітаєвої С.Б., розглянувши

Позовну заяву: до відповідача: ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА», м.Львів, в особі ліквідатора ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА» Шумілової Ганни Олександрівни, м.Донецьк, ОСОБА_2, м.Київ
про: "стягнення з відповідача - ОСОБА_2, посадової особи Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВОДЕКС -ЕРА», повноваження якої припинено, на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДЕКС-ЕРА» 13 143 007,52 (тринадцять мільйонів сто сорок три тисячі сім) гривень 52 копійки, у тому числі в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 948 775,88 (дванадцять мільйонів дев»ятсот сорок вісім тисяч сімсот сімдесят п»ять) гривень 88 копійок та судові витрати 194 231,64 (сто дев»яносто чотири тисячі двісті тридцять одна) гривня 64 копійки."

ВСТ АНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА», м.Львів, в особі ліквідатора ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА» Шумілової Ганни Олександрівни, м.Донецьк, до відповідача, ОСОБА_2, м.Київ, про стягнення з відповідача - ОСОБА_2, посадової особи Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ВОДЕКС -ЕРА», повноваження якої припинено, на користь Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДЕКС-ЕРА» 13 143 007,52 (тринадцять мільйонів сто сорок три тисячі сім) гривень 52 копійки, у тому числі в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 948 775,88 (дванадцять мільйонів дев»ятсот сорок вісім тисяч сімсот сімдесят п»ять) гривень 88 копійок та судові витрати 194 231,64 (сто дев»яносто чотири тисячі двісті тридцять одна) гривня 64 копійки. ( Позовна заява зареєстрована в суді 05.12.2017 року за вх.№2663).

05.12.2017 року за вх.№5025/17 в суді зареєстровано поступлення від позивача заяви про відстрочення сплати судового збору. У прохальній частині заяви позивач просить відстрочити сплату судового збору у сумі 194 231,64 (сто дев»яносто чотири тисячі двісті тридцять одна) гривня 64 копійки до прийняття судом рішення по справі.

05.12.2017 року за вх.№5024/17 в суді зареєстровано поступлення від позивача клопотання про забезпечення позову про відшкодування матеріальної шкоди. У прохальній частині клопотання позивач просить :

1. Вжити заходи по забезпеченню позову та накласти арешт на майно, що належить Відповідачу на праві приватної власності, а саме : на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль HONDA CIVIC, державний номер НОМЕР_3, тип кузова - седан В, 2008 року випуску, колір-синій, номер кузова (ШАСІ) НОМЕР_1, номер двигуна:НОМЕР_2.

2. Стягнути з відповідача судові витрати 800,00 (вісімсот) гривень 00 копійок.

До клопотання про забезпечення позову долучено квитанцію з описом вкладення про відправку позовної заяви (п.1 «Додатку»).

При підготовці справи до розгляду судом встановлено, що позовна заява підлягає поверненню з наступних підстав.

Статтею 8 Конституції України кожному гарантовано право звернення до суду для захисту його конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України.

Звернення до господарського суду здійснюється у формі позовної заяви .

Основні вимоги, що пред»являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів, визначені ст.ст.54,57 ГПК України.

Відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява подається до господарського суду у письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником.

Згідно зі ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.4-1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю).

Згідно зі ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. У спорах про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою, представником такого товариства є також учасник (акціонер) цього товариства, якому сукупно належить 10 і більше відсотків статутного капіталу (простих акцій) товариства, який подав господарському суду позовну заяву від імені товариства або який подав господарському суду заяву про здійснення представництва позивача. Учасник (акціонер), якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу (простих акцій) господарського товариства, може здійснювати представництво товариства особисто (якщо він є фізичною особою), через свої органи (якщо він є юридичною особою), через органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування (якщо він є державою, Автономною Республікою Крим, територіальною громадою), через інших своїх представників. Учасник (акціонер), якому сукупно належить 10 і більше відсотків статутного капіталу (простих акцій) товариства, може здійснювати представництво товариства через одного з учасників (акціонерів) або спільно уповноважити на це іншу особу.

Згідно п. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

В пункті 3.5 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що позовна заява підлягає поверненню, якщо позовну заяву підписано не уповноваженою належним чином особою чи особою, посадове становище якої не вказано. Згідно до статті 54 ГПК України, позовна заява подається до суду у письмовій формі і підписується уповноваженою особою позивача або його представником.

Однак, позовна заява ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА від 27 листопада 2017 року (вх.№2663 від 05.12.2017 р.) не підписана взагалі.

Після прохальної частини позовної заяви (перед «Додатками») міститься запис: «Ліквідатор ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА» Г.О. Шумілова». Однак , підпис ліквідатора Шумілової Г.О. в зазначеній графі відсутній. Таким чином, на розгляд до Господарського суду Львівської області подано позовну заяву, яка не містить підпису ні посадової особи позивача ні його представника, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.63 ГПК України.

Окрім того, у відповідності до п. 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі ст. 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

Доступ до правосуддя в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовна заява ТОВ «ВОДЕКС-ЕРА» в особі ліквідатора товариства Шумілової Г.О. (вх.№2663 від 05.12.2017 р.) містить вимоги майнового характеру.

Доказом сплати судового збору є оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення (Інформаційний лист Державної судової адміністрації України № 12-6621/11 від 10.11.2011).

Однак, до позовної заяви, яка поступила на розгляд до господарського суду Львівської області не надано жодних доказів сплати судового збору.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст.19 Конституції України суди діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У справі "Трух проти України" від 14.10.2003р. Європейський суд з прав людини надав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов'язку сплатити мито та направити звернення до конкретного суду. У цій справі Європейський суд з прав людини не виявив жодних підстав вважати, що застосування таких процесуальних обмежень було невиправданим.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

Позивачем подано заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

При цьому сплата судового збору може бути відстрочена чи розстрочена на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 №01-06/2093/15).

У розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 №484-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення, розстрочення судом сплати судового збору та звільнення від сплати судового збору.

В контексті статті 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення та звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Згідно із ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум працездатних осіб встановлено з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

Відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведені положення Закону України «Про судовий збір» позивач при поданні позову до суду повинен був сплатити судовий збір у розмірі 194231,64 грн., виходячи із ціни позову 12 948 775,88 грн.

У заяві про відстрочення сплати судового збору заявник стверджує про неможливість його сплати. Заява мотивована тим, що на рахунках позивача взагалі відсутні кошти. На підтвердження неможливості сплати судового збору в повному розмірі позивач долучив до заяви довідку Львівського обласного відділення АТ «Ощадбанк» №32 від 25.09.2017р. про залишок коштів на рахунку в сумі 0,00грн.

Розглянувши заяву позивача про відстрочення сплати судового збору, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки, позивач надав довідку про стан рахунку лише з однієї фінансової установи. При цьому, доказів наявності будь-яких відкритих рахунків в інших банківських установах, в тому числі, що б підтверджувалось довідкою з органів фіскальної служби про наявність всіх рахунків, відкритих на ім'я ТзОВ «ВОДЕКС-ЕРА» не надано. Також не надано доказів в підтвердження важкого майнового стану підприємства, грошових коштів на банківських рахунках, що перешкоджає позивачу сплатити судовий збір.

Заявником у заяві про відстрочення сплати судового збору не наведено та не подано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище зміниться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду справи та він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Відтак, у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору (вх.№5025/17 від 05.12.2017 року) позивачу слід відмовити.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Зважаючи, що до позовної заяви не долучено доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, то позовна заява підлягає поверненню без розгляду, відповідно до п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Оскільки позовна заява підлягає поверненню без розгляду, то, відповідно, підлягає поверненню без розгляду і заява про вжиття заходів до забезпечення позову, так як позов, як такий, відсутній і провадження на підставі такого позову не порушено у справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.1,2,12,54,57, ст.54 п.п.1,6 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

1. Відмовити позивачу у задоволенні заяви (вх.№5025/17 від 05.12.17р.) про відстрочення сплати судового збору.

2. Повернути без розгляду позивачу позовну заяву (вх.№2663 від 05.12.2017 р. ) та додані до неї документи.

3. Повернути без розгляду клопотання позивача (вх.№5024/17 від 05.12.17р. ) про забезпечення позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Додаток до ухвали: позовна заява від 27.11.2017р. (вх.№2663/17 від 05.12.2017р.) на 7 арк. та додатні до неї документи, перелічені в додатках під порядковими №№1-25, поштовий конверт, а також: заява про відстрочення сплати судового збору від 27.11.2017р. (вх.№5025/17 від 05.12.2017р.) та додатні до неї документи на 19 арк., поштовий конверт; клопотання від 27.11.2017р. (вх.№5024/17 від 05.12.2017р.) та додані до неї документ на 6 арк. та поштовий конверт.

Згідно із ч. 3 ст. 63 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя Кітаєва С.Б.