ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/9204/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Степанюк Лариси Валентинівни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 27 439 грн. 95 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Кожемятов К.М., дов. №3414/01 від 03.10.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Степанюк Лариси Валентинівни заборгованість в розмірі 27 439 грн. 95 коп., з яких: 21 016 грн. 34 коп. - сума основного боргу, 3 573 грн. 68 коп. - інфляційні втрати, 783 грн. 79 коп. - 3% річних, 1 343 грн. 12 коп. - пеня, 723 грн. 02 коп. - 7% штрафу, відповідно до умов договору купівлі-продажу теплової енергії від 20.11.2014 №1656.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернувся конверт з ухвалою від 30.10.2017, що направлялася на адресу відповідача, з відміткою відділення поштового зв'язку: „Повернуто за закінченням строку зберігання".

Поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали господарського суду від 23.11.2017 про відкладення судового розгляду на 12.12.2017 на адресу господарського суду не надходило.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

На підтвердження направлення на адресу відповідача ухвали господарського суду від 23.11.2017 до матеріалів справи долучена належним чином засвідчена копія реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням по Україні від 24.11.2017. № 190.

За таких обставин, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою, яка значаться у спеціальному витязі з ЄДРЮОФОП від 26.10.2017, наданому за електронним запитом суду. Згідно статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація - продавець) та Фізичною особою-підприємцем Степанюк Ларисою Валентинівною (споживач-покупець) укладений договір купівлі-продажу теплової енергії №1656 (надалі - Договір), відповідно до умов якого за цим договором теплопостачальна організація - продавець бере на себе зобов'язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно додатку № 3 до Договору теплова енергія поставляється на об'єкт - магазин «Дика орхідея» за адресою вул.. Лісового, 37/40.

За умовами п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до кінця ОЗП 2014-2015р.р., з урахуванням ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії Договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 Договору).

Згідно до п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах, визначених в додатку 1 до цього договору, що є невід'ємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного природного газу).

Відповідно до п.5.1 Договору облік споживання споживачем-покупцем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

За умови п. 5.2 Договору Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації-продавця та споживача-покупця або за домовленістю сторін в іншому місці.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що межа балансової належності (експлуатаційної відповідальності) сторін оформлюється у вигляді акта зі схемами теплових мереж підписаного у двосторонньому порядку, який є невід'ємною частиною договору, та не може бути змінено в односторонньому порядку.

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється споживачем-покупцем відповідно до визначених у договорі навантажень по опалюванню та гарячому водопостачанню з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації-продавця, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання споживача-покупця в розрахунковому періоді (п. 5.8 договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться в грошовій формі відповідно тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п'яти) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місцем споживання теплової енергії (п.п.6.2, 6.3 договору).

На виконання умов Договору позивач відпустив відповідачу теплову енергію з лютого по березень 2015, з листопада по грудень 2015, з січня по квітень 2016, з листопада по грудень 2016, з січня по березень 2017 на загальну суму 23 017 грн. 16 коп., а відповідач прийняв теплову енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), з яких акт за лютий 2015 підписаний обома сторонами, решта актів, що направлялись позивачем відповідачу для підпису поштою, повернуті відділенням поштового зв'язку із відміткою „Повернуто за закінченням строку зберігання", що підтверджується супровідними листами позивача, копіями поштових конвертів, актами позивача про неможливість вручення актів тощо (а. с. 21-53).

Відповідач покладений на нього обов'язок зі сплати спожитої теплової енергії не виконав частково, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 21 016 грн. 34 коп.

За умовами п. 7.3 Договору за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію, у нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховується штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

За розрахунком позивача до сплати відповідачем підлягає пеня у розмірі 1 343 грн. 12 коп., нарахована за загальний період з 21.12.2016. по 19.10.2017. по кожному акту окремо, та 7% штрафу у розмірі 723 грн. 02 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 783 грн. 79 коп. 3% річних за загальний період з 21.03.2015. по 19.10.2017. та 3 573 грн. 68 коп. інфляційних втрат за період з квітня 2015 по 12.10.2017.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором з додатками, копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунків на оплату, доказами направлення актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунків на адресу відповідача, актами ЖБК «Восток-36» про покази приладу обліку теплової енергії за адресою вул.. Лісового, 37, розшифруванням розподілу теплової енергії населенню, обґрунтованим розрахунком позовної суми за спожиту теплову енергію тощо.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Вищевказаний Договір за своїм змістом є договором енергопостачання.

Відповідно до приписів ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору купівлі-продажу теплової енергії від 20.11.2014 № 1656 (п. 6.3 Договору), строк оплати поставленої позивачем теплової енергії є таким, що настав.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року: щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Сторони у п. 7.3 Договору визначили, що період за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки та строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що розмір вказаних нарахувань є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред'явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення пені та інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку пені порушень не встановлено.

Водночас, перевіркою розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, виконаного позивачем, судом встановлена наявність арифметичних помилок, тому в межах визначених позивачем періодів нарахування, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні в сумі 3 573 грн. 45 коп. та 3% річних в розмірі 783 грн. 03 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 723 грн. 02 коп. суд зазначає наступне.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.3 Договору сторони передбачили додаткове стягнення штрафу у розмірі семи відсотків вказаної суми за прострочення оплати понад 30 днів.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 27.04.2012р. у справі № 3-24гс12 та від 09.04.2012р. у справі №3-88гс11, згідно приписів ч. 2 ст. 231 ГК можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Також суд звертає увагу, що штраф передбачений за інше порушення - прострочення оплати більше 30 днів. Тому у даному випадку штраф підлягає сплаті за інше порушення.

Отже, вимога про стягнення штрафу у розмірі 723 грн. 02 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі.

За вказаних обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні (майново-господарські) зобов'язання перед позивачем, допустивши прострочення платежів, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 21 016 грн. 34 коп. заборгованості за теплову енергію, 3 573 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 783 грн. 03 коп. 3% річних, 1 343 грн. 12 коп. пені та 723 грн. 02 коп. штрафу - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Степанюк Лариси Валентинівни (50093, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, б. 1, ) 21 016 грн. 34 коп. (двадцять одну тисячу шістнадцять грн. 34 коп.) основного боргу, 3 573 грн. 45 коп. (три тисячі п'ятсот сімдесят три грн. 45 коп.) інфляційних втрат, 783 грн. 03 коп. (сімсот вісімдесят три грн. 03 коп.) 3% річних, 1 343 грн. 12 коп. (одну тисячу триста сорок три грн. 12 коп.)пені, 723 грн. 02 коп. (сімсот двадцять три грн. 02 коп.) штрафу, 1 599 грн. 94 коп. (одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 94 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 15.12.2017