ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 911/2981/17

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут»

до Фізичної особи-підприємця Леусенко Ольги Володимирівни

про стягнення заборгованості у розмірі 4596,79 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Палькевич Н.С. - довір. від 30.12.2016 вих. № 108;

від відповідача: не прибув.

В провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2981/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Леусенко Ольги Володимирівни (далі - відповідач) про стягнення 4596,79 грн заборгованості, з яких: 3359,04 грн сума основного боргу, 569,67 грн пені, 145,78 грн 3% річних та 522,30 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 11417М7ТОGВР016 від 04.01.2016 в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою від 06.10.2017 господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

Ухвалою від 09.11.2017 господарський суд розгляд справи відклав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

З метою уточнення відомостей щодо місцезнаходження відповідача, в порядку ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", 10.10.2017 господарським судом було зроблено електронний запит до Єдиного державного реєстру за № та отримано витяг за яким, ФОП Леусенко Ольга Володимирівна значиться за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не змінював своєї юридичної адреси, і адреса відповідача, на яку направлялися ухвали господарського суду про порушення провадження у справі від 06.10.2017 та про відкладення розгляду справи від 09.11.2017, відповідає адресі, вказаній у витязі з ЄДР.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

За п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали господарського суду були надіслані відповідачу за належною адресою, зважаючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача в судовому засіданні до суду не надходило, при цьому надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 11417М7ТОGВР016 (далі - договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно з п.11.1 договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 3 від 30.12.2016 до договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 11417М7ТОGВР016 від 04.01.2016, було продовжено строк дії вищевказаного договору до 31.12.2017.

Відповідно до п. 1.3 договору сторони погодили планові обсяги постачання газу по місяцях.

Згідно з умов п. 3.1 договору передбачено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

У відповідності до п.п. 3.2, 3.3 договору ціна газу становить 6595,50 грн за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1319,10 грн, всього з ПДВ - 7914,60 грн. Окрім того, сторони домовилися, що ціна газу може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

31.10.2016 та 30.11.2016 між позивачем та відповідачем було підписано додаткові угоди № 1 та № 2 до договору № 11417М7ТОGВР016 від 04.01.2016, якими змінено ціну на газ з 01.11.2016 в сумі 8698,12 грн за 1000 куб.м (з ПДВ), з 01.12.2016 в сумі 8998,12 грн за 1000 куб. м (з ПДВ).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Відповідно до п. 3.5 договору унормовано, що місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору. Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором (п. 3.6 договору).

У відповідності до п. 4.1 договору визначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

За п. 4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у наступному порядку:

п. 4.2.1 100 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;

п. 4.2.3 остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

На виконання умов договору № 11417М7ТОGВР016 від 04.01.2016 позивачем у лютому і березні 2016 року було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 8191,61 грн, що підтверджується актами № КОЗ00005444 приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 4835,82 грн та № КОЗ00009876 приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 на суму 3355,79 грн, наявним у матеріалах справи.

Суд враховує, що дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами п. 3.4 договору.

Приписами ст. 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак відповідач в порушення умов п. 4.2 договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 11417М7ТОGВР016 від 04.01.2016 свої зобов'язання по оплаті отриманого природного газу виконав частково, сплативши на рахунок позивача 4832,57 грн, внаслідок чого станом на дату звернення до суду з даним позовом борг відповідача перед позивачем за переданий йому у 2016 році природний газ склав 3359,04 грн (8191,61 грн - 4832,57 грн), на підтвердження чого позивач надав до справи довідку від 08.11.2017 про заборгованість відповідача.

Суд встановив, що проведену оплату у розмірі 4832,57 грн позивач зарахував в рахунок погашення відповідачем заборгованості по акту № КОЗ00005444 приймання-передачі природного газу від 29.02.2016 на суму 4835,82 грн, борг по якому склав 3,25 грн. Акт № КОЗ00009876 приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 на суму 3355,79 грн залишився неоплачений відповідачем у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач лише частково оплатив отриманий у лютому, березні 2016 року природний газ, заборгувавши позивачу 3359,04 грн, позивач правомірно звернувся в цій частині з позовом до суду.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій, господарський суд приймає до уваги, що згідно з п.6.1 договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 11417М7ТОGВР016 від 04.01.2016 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

Підпунктом 6.2.1 п. 6.2 договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її стягнення (з 10.04.2016 по 08.10.2016) на суму боргу у розмірі 3355,79 грн, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 563,15 грн.

При перевірці вищевказаного розрахунку щодо обґрунтованості стягнення з відповідача пені, судом було враховано, що позивачем невірно визначено початок періоду її нарахування, а саме без дотримання ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Так, зважаючи, що граничним строком оплати поставленого на підставі акту № КОЗ00009876 приймання-передачі від 31.03.2016 природного газу є 11.04.2016, заборгованість у відповідача виникла за березень 2016 року з 12.04.2016, тому пеню слід нараховувати також з 12.04.2016, а не з 10.04.2016 як зазначив позивач.

Таким чином, у стягненні з відповідача 6,52 грн пені суд відмовляє за безпідставністю її нарахування.

Що стосується 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору на поставку газу, то за ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного у позовній заяві розрахунку ціни позову, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 522,30 грн за період травень 2016 - серпень 2017 років, а також 145,78 грн 3 % річних за період з 10.04.2016 по 21.09.2017.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Водночас, при перевірці розрахунку позивача щодо правомірності стягнення з відповідача суми річних, судом було встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду її нарахування, а саме без дотримання ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Отже суд вважає правомірно нарахованою суму 3% річних за період з 12.04.2016 по 21.09.2017 у розмірі 145,43 грн. У стягненні 0,35 грн 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу у повному обсязі та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав, отже фактично обов'язок по оплаті поставленого йому природному газу визнав.

Водночас позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає вимоги позивача щодо стягнення боргу обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 4589,92 грн, з яких: 3359,04 грн сума основного боргу, 563,15 грн пені, 145,43 грн 3% річних та 522,30 грн інфляційних втрат. У стягненні з відповідача 6,52 грн пені та 0,35 грн 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Леусенко Ольги Володимирівни (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» (04108, м. Київ, Проспект Свободи, буд. 2Г, літ. А, ): 3359 (три тисячі триста п'ятдесят дев'ять гривень) 04 коп основного боргу, 563 (п'ятсот шістдесят три гривні) 15 коп пені, 145 (сто сорок п'ять гривень) 43 коп 3% річних, 522 (п'ятсот двадцять дві гривні) 30 коп інфляційних втрат та 1597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім гривень) 61 коп судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.12.2017

Суддя В.М. Антонова