ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 року Справа № 904/7900/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання : Саланжій Т.Ю.,

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017р. у справі №904/7900/17

за позовом ОСОБА_1, 50093, АДРЕСА_1

до Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1,

про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у сумі 47 394, 75грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017 року у даній справі (суддя Калиниченко Л.М.) позовні вимоги ОСОБА_1, м.Кривий Ріг задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, на користь ОСОБА_1, 50093, АДРЕСА_2, заборгованість у розмірі 47 394,75грн. за затримку видачі трудової книжки за період з 22.02.2017р. по 15.06.2017р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, на користь державного бюджету (одержувач - Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра, , р/р 3005, банк одержувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП з урахуванням середньоденного заробітку за 75 днів затримки трудової книжки (з 22.02.2017 року по 15.06.2017 року) відповідач повинен сплатити позивачу суму 47 394, 75 грн.

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційної інстанції звернулось Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (відповідач) із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017 року по справі 904/7900/17 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на наступне.

Судом, ігноруючи приписи ст. 111-28 ГПК України, не враховано правову позицію Верховного Суду України, зокрема, відповідно до постанови від 18.01.2017 р. по справі №6-2912цс16 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України встановлено, що у положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у справі №6-2912цс16 від 18.01.2017 року, не можна погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

По-друге, відповідно до ст. 32 ПІК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Г'ПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом не встановлено жодних доказів щодо фактичного порушення ПАТ "Криворізька теплоцентраль" права ОСОБА_1 на працевлаштування. Оскільки позивачем не наведено доводів, не надано доказів у передбачений Законом спосіб та у судовому засіданні в обґрунтування зазначеного, судом не встановлено об'єктивне підтвердження щодо перешкоджання відповідачем у працевлаштуванні позивача га постановленнгя його на облік до центру зайнятості з метою пошуку роботи.

Судом не досліджено фактичні обставини щодо наявності або відсутності обмеження правових можливостей ОСОБА_1 у працевлаштуванні та зверненні до центру зайнятості.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції помилково оцінив обставини, зазначаючи в рішенні, що обидва акта від 22.07.2017 р. були підписані працівниками підприємства, які були звільнені, але також прийшли щоб отримати трудові книжки.

Відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_2 від 03.02.2017 р. та наказу про звільнення ОСОБА_3 від 03.02.2017 р. зазначених осіб було звільнено 03.02.2017 р. з"Криворізька теплоцентраль".

Відповідно до інформації, зазначеної в Книзі обліку трудових книжок ПАТ "Криворізька теплоцентраль", вбачається, що трудові книжки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були видані їм в день звільнення, а саме 03.02.2017 року, про що свідчать підписи останніх.

При винесенні рішення судом неправомірно взято до уваги та долучено до матеріалів справи надані позивачем акти від 22.02.2017 року, які підписано колишніми працівниками підприємства, окрім того, акти від 22.02.2017 року судом долучено у якості доказів, що на думку суду підтверджують відмову працівників відділу кадрів ПАТ «Криворізька теплоцентраль» надати ОСОБА_1 її трудову книжку.

Судом не проведено жодного аналізу актів від 22.02.2017 року, які підписані колишніми працівниками підприємства, не встановлено у передбачений Законом спосіб осіб, які стали підписантами цих актів, не встановлено взаємозв'язок цих осіб з ОСОБА_1 та відсутність їх особистої зацікавленості.

Вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22.02.2017 р., виступаючи підписантами актів від 22.02.2017 р. не мали на меті отримати трудові книжки, а, отже, виступали особисто заінтересованими особами.

Судом необ'єктивно взято до уваги той факт, що відділом кадрів ІІАТ «Криворізька теплоцентраль» невірно направлялися листи на адресу позивача, а саме на адресу: по АДРЕСА_3, замість адреси: по АДРЕСА_4. судом зовсім не досліджено причино-наслідковий зв'язок, зокрема, не з'ясовано ким вносилися дані до особової картки, особової справи та особового листка по облік ОСОБА_1

До особового листка по обліку кадрів "Криворізька теплоцентраль" ОСОБА_1 особисто власноручно внесено дані щодо її адреси, тому будь-яке твердження щодо неналежного відправлення повідомлень на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_5, є помилковим (на підтвердження зазначеного додається довідка 11А Г "Криворізька теплоцентраль" від 19.10.2017 року №3689/05).

У ПАТ "Криворізька теплоцентраль" відсутні повноваження щодо відстеження інформації щодо можливої зміни адрес місця мешкання або реєстрації позивача. При зміни адреси місця мешкання або реєстрації Позивач особисто повідомляє про такі зміни надаючи підтверджуючі документи таких обставин.

Беззаперечним доказом щодо адреси по вул. В'ячеслава Чорновола, 31 виступає заява (копія додається) позивача, в якій, зокрема, зазначено адресу: вул. В'ячеслава Чорновола, 31.

Наголошує, що 21.02.2017 р. ще не існував правоустановчий факт у вигляді рішення, винесеного Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу №212/1351/17-ц від 25.05.2017, а отже будь-які твердження про «затримку видачі» трудової книжки не мають правової підстави.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу №2І2/1351/17-ц від 25.05.2017 року встановлено, що вимоги Позивача про обов'язок відповідача внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про її звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України є передчасними та у задоволенні яких їй було відмовлено.

Відповідно, судом у зазначеному рішенні встановлено, що вказаний обов'язок внести записи до книжки та видати книжку виникає саме з моменту набрання законної сили рішення суду, що не було досліджено суддею при винесенні оскаржуваного рішення.

Відповідний обов'язок було виконано, внесено записи до трудової книжки та направлено її позивачу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у від 01.11.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач), суддів: Євстигнеєва О.С, Пархоменко Н.В. апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 20.11.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 21.11.2017 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Євстигнеєва О.С., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/7900/17, за результатами якої змінено склад судової колегії на головуючого суддю: Білецьку Л.М., суддів: Верхогляд Т.А., Пархоменко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.12.2017 року.

06.12.2017 року оголошено перерву у судовому засіданні до 11.12.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.12.2017 року, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Пархоменко Н.В., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/7900/17, за результатами якої змінено склад судової колегії на головуючого суддю: Білецьку Л.М., суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

11.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судових засіданнях представник відповідача і позивачка особисто надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017 року у справі №904/7900/17 слід скасувати, у позовних вимогах слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що справа № 904/128/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, була порушена 09.02.17р. На теперішній час справа знаходиться на стадії розпорядження майном.

За змістом ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

14.08.2017р. позивач - ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у сумі 47 394, 75грн. за період з 22.02.2017р. по 15.06.2017р.

Вимоги позивачки у контексті справи про банкрутство є поточними вимогами. До теперішнього часу по справі № 904/128/17 підприємство відповідача не визнано банкрутом, не відкрита ліквідаційна процедура.

За таких обставин відповідно до ст.ст.19, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" позовні вимоги розглядаються господарським судом Дніпропетровської області в окремому позовному провадженні.

З рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 25.05.2017р. по справі № 212/1351/17-ц, яке набрало законної сили 06.06.2017р., вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача задоволено частково, визнано розірваним з 21.02.2017р. трудовий договір, укладений з відповідачем по справі за ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнуто відповідача на користь на користь позивача:

- вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 37915 (тридцять сім тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38547 (тридцять вісім тисяч п'ятсот сорок сім) гривень 73 копійки;

- моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень;

- сплачений судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок (а.с.20).

З матеріалів справи, вбачається що позивачка 17.02.2017р. подала заяву про звільнення з 21.02.2017р., яка зареєстрована за № 235 від 21.02.2017р. (а/с 43).

У зв'язку з тим, що працівники підприємства відповідача відмовились прийняти лікарняний лист та видати трудову книжку з копією наказу про звільнення, позивачка 22.02.017р. склала два акта з вищеозначених підстав (а.с. 63-64)

Звертаючись до відповідача, позивач зазначала адресу: АДРЕСА_2 та номер мобільного телефону.

Відповідач (відділ кадрів) направляючи листи на адресу позивача, зазначала адресу: АДРЕСА_6 замість 39/83. (а.с. 45, 46, 47)

І тільки з 09.03.17р., 14.03.17р. та 13.04.17р. відповідач направляв листи на адресу позивача за адресою: АДРЕСА_7, в яких йшлося про надання доказів причини відсутності на роботі з 22.02.2017р. та повернення в касу підприємства зайво отриманих коштів в розмірі 12 525,10грн. не було пропозиції отримати трудову книжку.

Відповідно до ч.1 ст.47 КзпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. ст. 116, 117, 234КЗпП.

Відповідно до положень п.24 Інструкції про порядок ведення трудової книжки працівника, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р.. запис про звільнення повинен бути зроблений в день звільнення і точно відповідати тексту відповідного наказу.

15.06.2017р. відповідач переслав трудову книжку через "Нову пошту", відповідно поданої 14.06.17р. заяви позивача, про що був складений акт (а.с. 55).

Таким чином, днем відправки трудової книжки на адресу позивача слід вважати - 15.06.2017р, докази чого наявні у матеріалах справи. (а.с.57).

Отже, відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Слід зазначити, що після ухвалення судового рішення, на яке посилається відповідач по справі, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Суд першої інстанції прийняв до уваги ці положення закону і стягнув з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з дня звільнення 22.02.2017 по 15.06.2017 року.

Разом з тим, поза увагою суду залишилися наступні обставини.

Приймаючи рішення, Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 37915 (тридцять сім тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) гривень 80 копійок, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38547 (тридцять вісім тисяч п'ятсот сорок сім) гривень 73 копійки від 25.05.2017 року у справі 212/1351/17-ц, яке набрало законної сили 06.06.2017 року, суд виходив з обов'язку роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України (ст. 117 КЗпП України).

Наразі предметом позову, що розглядається, є також стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, враховуючи факт затримки видачі трудової книжки.

У затримці видачі трудової книжки наявна вина відповідача, який не вчинив своєчасно дії, встановлені для проведення розрахунку і наданні трудової книжки позивачці, вона була звільнена 22.02.2017 року, а трудова книжка була видана тільки 15.06.2017 року.

Але, не можна погодитися з тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це не буде співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

У положеннях статей 117,235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за одного і того ж прогулу працівника задля компенсації йому витрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Таким чином, враховуючи , що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.05.2017 року у справі №212/1351/17-ц вже стягнено на користь позивачки середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільнені, то стягнення на її користь середнього заробітку у цій справі також приведе до подвійної відповідальності відповідача, що суперечить як принципу справедливості, так і не сприятиме досягненню балансу інтересів учасників справи.

Отже, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення суперечить нормам матеріального права, а тому рішення слід скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачці.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на позивачку.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017р. у справі №904/7900/17- задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017 року у справі №904/7900/17 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, м.Кривий Ріг - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, 50093, АДРЕСА_2, на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ОСОБА_1, 50093, АДРЕСА_2, 1760,00 грн. судового збору.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 14.12.2017 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд