УХВАЛА

за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця

08.12.2017Справа № 910/3605/13

За скаргоюМомот Лариси Володимирівни
на діїдержавного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ м. Києві Проць В.С.
у справі910/3605/13
за позовомЗаступника прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в особі: 1) Київської міської ради; 2) Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації 3) Комунального підприємства Голосіївського району в м. Києві "Розрахунковий центр "Голосіїво"
до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Момот Лариси Володимирівни;
простягнення 94 936, 63 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від прокуратури: від позивача-1: від позивача-2: від позивача-3:Оксютович Д.В. - службове посвідчення № 047794 від 04.09.2017 р.; не з'явився; не з'явився; не з'явився;
від відповідача (скаржника):Серьогіна К.В. - представник за довіреністю;
від відділу ДВС:не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року Заступник прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства Голосіївського району в м. Києві "Розрахунковий центр "Голосіїво" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Момот Лариси Володимирівни зокрема:

- стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Момот Лариси Володимирівни на користь комунального підприємства Голосіївського району в місті Києві «Розрахунковий центр «Голосієво» заборгованість з орендної плати разом із ПДВ в загальній сумі 94 936, 63 грн.

- зобов'язати суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу Момот Ларису Володимирівну звільнити займане приміщення площею 59,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Феодосіївська, 6 шляхом виконання п.2.13. Договору, а саме: здати приміщення по акту експлуатуючій організації з усіма зробленими поліпшеннями, які не можна відокремити без шкоди для приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2013 року позовні вимоги задоволено повністю.

19.04.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/3605/13 від 03.04.2013 року видано відповідні накази.

27.10.2017 року Момот Лариса Володимирівна звернулась до Господарського суду міста Києва зі скаргою на державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ м. Києві Проць В.С., у якій просить: зобов'язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції м. Києва Проць В.С. винести постанову про скасування арешту та заборону відчуження майна та скасувати постанову про розшук автотранспортного засобу від 11.04.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 року скаргу Момот Лариси Володимирівни призначено до розгляду у судовому засіданні 17.11.2017 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.11.2017 року відклав розгляд скарги на 08.12.2017 року.

Представник відповідача (скаржника) у судовому засіданні 08.12.2017 року наполягав на задоволенні скарги та надав усні пояснення по справі.

Прокурор проти скарги заперечував, надав усні пояснення по справі.

Представники позивачів-1,-2,-3 та відділу ДВС у даному судовому засіданні присутніми не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, тому скарга Момот Лариси Володимирівни розглядається по суті в судовому засіданні 08.12.2017 року.

Розглянувши матеріали скарги Момот Лариси Володимирівни, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення, ухвали, постанови суду, які не виконуються боржником добровільно у встановлений строк та у яких допущено негайне виконання, виконуються примусово органами Державної виконавчої служби, що входять до системи органів Міністерства юстиції України, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається із поданої скарги, 26.04.2013 року на підставі наказу № 910/3605/13 виданого 19.04.2013 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Процем В.С. було відкрито виконавче провадження № 37777864.

В рамках зазначеного провадження, 31.05.2013 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постановою від 11.04.2014 року оголошено в розшук транспортний засіб NISSAN модель X-TERRA 2005 року випуску, д.н.з. АА3149ВМ.

03.04.2015 року, у зв'язку з тим, що протягом року не розшукано автотранспортний засіб боржника, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та завершено виконавче провадження.

Проте, на думку скаржника, всупереч нормам законодавства, не було знято арешт з майна Момот Л.В. та, окрім цього, 11.04.2014 року оголошено у розшук транспортний засіб, що належить їй на праві власності.

15.12.2016 року транспортний засіб NISSAN, якій належить Момот Л.В., був затриманий органами Національної поліції України та розміщений на штраф майданчику за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4.

У своїй скарзі, посилаючись на норми ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, який діяв на той час, Момот Л.В. просить зобов'язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління винести постанову про скасування арешту та заборону відчуження майна та скасувати постанову про розшук автотранспортного засобу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга Момот Лариси Володимирівни не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 6-7 Розділу ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжуються виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, якою визначено наслідки завершення виконавчого провадження, встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Наслідки завершення виконавчого провадження, становленні ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, не є однаковими при поверненні виконавчого документа стягувачу (ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV) та при поверненні виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV).

Отже, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV не встановлено обов'язок державного виконавця щодо зняття арешту після винесення постанови на підставі ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Крім того, як зазначено прокурором у своїх письмових поясненнях, скаржником не наведено доказів про те, що патрульною поліцією повідомлено Голосіївський РВ ДВС м. Києва про затримання автомобіля NISSAN X-TERRA 2005 року випуску, д.н.з. АА 3149ВМ.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України " передбачено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Скарга Момот Лариси Володимирівни не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволенні скарги Момот Лариси Володимирівни на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ м. Києві Проць В.С.

Суддя Ю.О. Підченко