КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа№ 910/11642/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Вірьовкін О.І.- довіреність б/н від 31.01.2017;

від відповідача: Лук'яненко К.Г. - довіреність б/н від 21.03.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"Т.В.К.Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017

у справі № 910/11642/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Т.В.К.Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Перший інвестиційний банк"

про стягнення 83 150,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" строк подання апеляційної скарги. Прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.11.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 30.11.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.11.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.12.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку № 451/11, відповідно до умов якого, відповідач, за договором банк, відкриває позивачу, за договором клієнту, поточний рахунок в національній валюті України № 2161 для зберігання коштів позивача та зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування позивача за цим рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України, Банківських правил та умов цього договору, а позивач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату наданих відповідачем послуг, здійснювати операції за рахунком відповідно до чинного законодавства України, банківських правил та умов цього договору.

На виконання умов договору відповідач виконав платіжне доручення № 285 від 03.11.2016 позивача.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із листом № 96 від 04.11.2016 в якому повідомив, що 03.11.2016 з банківського рахунку позивача без відома останнього працівниками відповідача перераховані кошти фізичній особі у сумі 83 150,00 грн. та просив відповідача повернути вказані кошти.

У відповідь на лист позивача листом № 2575/0/2-16 від 07.12.2016 відповідач, за результатами розгляду скарги позивача повідомив, що документ підписаний з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи Прута Віктора Михайловича з індивідуальним номером ключа 4747948, перевірений на відповідність та проведено відповідачем. Більш того, сеанс зв'язку, під час якого передавався документ, відбувся з тої ж ІР-адреси що і інші платіжні доручення. Окрім того, того ж дня надіслано платіжне доручення № 286, відповідно збережена нумерація документів позивача та була успішно проведена перевірка ЕЦП.

Також у вказаному листі, відповідачем, враховуючи п. 6.1 договору, запропоновано позивачу надати в письмовій формі відомості про уповноваженого працівника позивача для включення до складу узгоджувальної комісії.

Зазначений лист отриманий позивачем 07.12.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, належним чином засвідчена копія якого наявна у матеріалах справи.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи.

Пунктом 2.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22 передбачено, що клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Відповідачем перевірені відповідність номера рахунку платника і його коду.

Позивач зазначає, що платіжне доручення на перерахування зазначених коштів № 285 від 03.11.2016 оформлене неналежним чином, зокрема відсутній електронний цифровий підпис та в розділі отримувач зазначено банківський рахунок іншого банку, таким чином відповідач зобов'язаній був зупинити виконання платіжного доручення.

Матеріалами справи підтверджується, що у платіжному дорученні в розділі: "Отримувач" зазначено банківський рахунок іншого банку, позивач посилається на те, що одночасно з розрахунковим документом банк мав прийняти розрахункові документи на виплату оподаткованого доходу, однак відповідач не перевіряє правильність нарахування та своєчасність сплати податковим агентом податку до бюджету (п.п. 3.10. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22).

Зазначене не впливає на наявність або відсутність збитків в діях працівників банків в контексті доводів позовної заяви, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення шкоди у зв'язку з виконанням платіжного доручення, яке надіслане без відома позивача

Також позивач вказує на відсутність електронного цифрового підпису.

Однак, в матеріалах справи наявна копія акту від 06.09.2017 узгоджувальної комісії в складі представників позивача, відповідача та представників ТОВ «ДБО Софт» як власника програмного забезпечення банку, яким встановлено, що документ підписаний електронним цифровим підписом та проведений відповідачем згідно із вимогами банку, також встановлено, що сеанс зв'язку, під час якого був переданий документ в банк відбувався з тієї самої ІР-адреси, що і усі інші сеанси, під час яких передавались платіжні доручення в банк. Акт підписаний представниками позивача, в.т.ч. директором, без жодних зауважень.

Таким чином, твердження позивача про відсутність цифрового підпису уповноваженої особи на платіжному дорученні є недоведеним в розумінні ст. 33 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до п. 6.9 договору відповідач не несе відповідальності за помилковий переказ коштів у випадку, коли помилка допущена позивачем у наданих (переданих) до відповідача розрахункових документах на паперових носіях або у вигляді електронних розрахункових документів.

Згідно із п. 6.1 договору позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у розрахунково-касовому документі, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Відповідач також надав лист від 24.07.2017 відповідно до якого ініціював проведення перевірки, однак позивач відмовив відповідачу у проведенні такої перевірки.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав для невиконання платіжного доручення.

Також Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що твердження позивача про використання відповідачем несертифікованого програмного забезпечення (лист № 04/03/03-1967 від 08.06.2017 Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України щодо відсутності звернень банку на сертифікацію програмного забезпечення спростовуються ліцензійним договором від 01.04.2013 за № ЛД-531 про видачу невиключних майнових прав на використання програми для ЕВМ «iBank2ua», укладеним між відповідачем та ТОВ «Біфіт Сервіс» (яка в подальшому перейменована на ТОВ «ДБО Софт»). І саме ТОВ «Біфіт Сервіс» звертався до Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України для отримання належних ліцензій та висновків, копії яких є в матеріалах справи)

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України та ч.7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Отже, відповідачем виконано всі належні дії щодо виконання платіжного доручення, а позивачем не доведено, в розумінні ст. 33 ГПК України, обставин, вказаних у позовній заяві.

Згідно із ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Необхідною підставою для притягнення банку до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій банку при виконанні платіжного доручення, виникнення шкоди та причинний зв'язок між діями банку і заподіяною ним шкодою.

Також позивачем не доведено як протиправної поведінки відповідача, так і наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: не зазначено в чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, в чому саме полягає завдана шкода, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача з наявністю збитків у позивача та не доведено вини відповідача. Позивачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду факти неправомірних дій банку при виконанні платіжного доручення, виникнення шкоди та причинний зв'язок між діями банку і заподіяною ним шкодою, як необхідних умов збитків, також не доведено факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено підстав для стягнення з відповідача шкоди, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К.Сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 910/11642/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/11642/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 12.12.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.В. Отрюх

А.Г. Майданевич