РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/17049/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот"

до Публічного підприємства "Українська залізниця"

про стягнення коштів

Суддя Усатенко І.В.

Представники:

від позивача Демидас Д.А. (за дов.);
від відповідачаСоколова В.П. (за дов.)

В судовому засіданні 07.12.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення безпідставно набутих грошових кошів у розмірі 1440420,24 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем було списано з його рахунку вартість перевезення, яке не відбулось, в зв'язку з чим відповідач безпідставно списав з його рахунку грошові кошти у розмірі 1440420,24 грн. які позивач на підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 порушено провадження по справі № 910/17049/17, розгляд справи призначено на 09.11.2017.

Через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив 07.11.2017, в якому він проти позову заперечує, посилаючись на невірно обраний позивачем спосіб захисту його прав та просить у позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 09.11.2017 оголошено перерву до 30.11.2017.

В судовому засіданні 30.11.2017 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що вимога про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів є вимогою про повернення вказаних коштів на особовий рахунок позивача для можливості їх подальшого використання для оплати наданих послуг з перевезення.

Відповідач подав додаткові документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні 30.11.2017 оголошено перерву до 07.12.2017.

В судовому засіданні 07.12.2017 представник відповідача подав додаткові документи до матеріалів справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (вантажовласник) укладено договір №ДФ/30011 від 23.12.2015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Відповідно до п.1.1 Договору предметом договору є надання "Виконавцем" "Вантажовласнику" послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

"Вантажовласник" зобов'язується пред'являти "Виконавцю" у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним, або прибувають на його адресу. Передача замовлень на перевезення вантажовідправниками та їх узгодження залізницею здійснюється через автоматизовану систему "Месплан" (АС "МЕСПЛАН") з накладанням ЕЦП, у цьому випадку місячне замовлення у паперовому вигляді не надається. (п.2.1.Договору)

"Виконавець" зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі "Вантажовласника", подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками "Вантажовласника" та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору (п.2.2 Договору)

Відповідно до п. 2.3 Договору "Виконавець" зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з "Вантажовласником" за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Рубіжне. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум "Виконавець" відкриває для Вантажовласника особовий рахунок № 3000452 з привласненням залізничного коду № 6441.

Розрахунки за цим договором від імені "Виконавця" здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Українська Залізниця". Розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається вантажовласником, виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів. (п. 3.1, 3.2 Договору).

У міру виконання перевезень та надання послуг "Виконавець" відображає в особовому рахунку використання "Вантажовласником" коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, збирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів і т. ін. (п.3.3 Договору)

Також, п.4.2 Договору передбачено, що у разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку використання коштів вантожовласником "Виконавець" вносить відповідні зміни до особового рахунку "Вантажовласника".

Між сторонами підписано доповнення №1 в якому визначені вид послуг та вартість в грн.

З урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 5 від 21.03.2017 договір укладено строком до 31 грудня 2017 року включно (п.7.4 Договору).

До матеріалів справи долучено копії накладних: № 52755618 від 29.11.2016 (усього сплачено відправником 133221,20 грн), № 52755626 від 29.11.2016 (усього сплачено відправником 481907,30 грн), № 52755584 від 29.11.2016 (усього сплачено відправником 140697,90 грн), № 52755600 від 29.11.2016 (усього сплачено відправником 444523,80 грн). На кожній з накладних міститься відмітка, що відправка не відбулась, вантаж повернуто відправнику без повернення провізних платежів, накладна перекреслена косою лінією. Відправником вантажу згідно вказаних накладних є ПАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот"

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно п. 1.7 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 (далі Правила № 644) отримана залізницею при відправленні сума платежів указується цифрами у відповідних графах перевізних документів.

Отже загальна списана з рахунку позивача згідно вищевказаних накладних сума за перевезення становить 1200350,20 грн без ПДВ. Загальна сум з ПДВ складає 1440420,24 грн. Факт списання крім накладних підтверджується копією переліку № 20161129 від 29.11.2016

Перевезення вантажу на суму 1440420,24 грн. не було здійснено, що підтверджено матеріалами справи.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 07/ОП-129 від 23.02.2017 на суму 1440420,24 грн і просив здійснити повернення коштів на особовий рахунок № 3000452.

Відповідач надав відповідь на претензію, в якій зазначив, що накладні не містять даних про повернення вантажу перевізником та отримання його вантажовласником.

Кошти у розмірі 1440420,24 грн були списані з рахунку позивача за здійснення перевезень в рамках договору №ДФ/30011 від 23.12.2015, вказана обставина не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України він визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами.

Відповідно до ст. 35 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт" розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорам.

Відповідно до п. 2.1- 2.6, 2.8-2.10 Порядку № 644 розрахункові підрозділи залізниць (далі - розрахункові підрозділи) здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг. Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (далі - розподільчі рахунки). Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника. Після присвоєння коду розрахунковий підрозділ видає платнику довідку (додаток 2), у якій вказуються найменування платника і номер присвоєного коду. У всіх перевізних документах, накопичувальних картках, відомостях плати за користування вагонами та контейнерами, відомостях плати за подавання, забирання та маневрову роботу проставляється код платника.

Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику. Після закінчення звітного місяця розрахунковий підрозділ видає платнику виписку з особового рахунку та податкову накладну. З розподільчих рахунків розрахункового підрозділу не повинні здійснюватися ніякі витратні операції. Залишки коштів на розподільчих рахунках щодня в повній сумі перераховуються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідної залізниці. Усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Аналізуючи зазначені норми Правил розрахунків, суд дійшов висновку, що згадані особові рахунки відправників, одержувачів, не є рахунками, тотожними рахункам, які відкриваються установами банків чи інших фінансових установ. Адже: по-перше, ні залізниця, ані її розрахунковий підрозділ не є банківською установою; по-друге, кошти у вигляді попередньої оплати від згаданих осіб надходять на спеціальний рахунок розрахункового підрозділу відповідної залізниці, відкритому у банківській установі. Цей рахунок, є одним з рахунків саме залізниці.

У разі незгоди платника з підставами або розміром списаних з його особового рахунку він має право звернутися з претензією та/або позовом до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов договору.

Наслідки неправильного (помилкового) відображення Відповідачем руху коштів на відкритому ним особовому рахунку Позивача та - порядок відновлення відповідно порушених її прав у такому випадку, чітко визначено п. 4.2 Договору, а саме шляхом внесення відповідних змін до особового рахунку "Вантажовласника". В договорі відсутній обов'язок Відповідача у разі неправильного (помилкового) відображення даних у особовому рахунку Позивача - повертати йому кошти. Не встановлено такого обов'язку й іншими діючими нормативними актами.

Пунктом 4.2 Договору обумовлений обов'язок Відповідача у такому разі внести відповідні зміни у цей особовий рахунок.

Таким чином, виявивши необґрунтоване відображення у своєму особовому рахунку спірної суми, як використаної, - Позивач мав звернутися до Відповідача з відповідною вимогою про відновлення цієї суми на особовому рахунку.

Позов про стягнення з відповідача списаних коштів у цій сумі задоволенню не підлягає, оскільки позивачем вибрано спосіб захисту, що не відповідає приписам ст.16 Цивільного кодексу України і ст.20 Господарського кодексу України та прямо суперечить умовам укладеного сторонами Договору.

Звертаючись до суду із відповідним позовом позивач просить стягнути з відповідача суму безпідставно стягнутої вартості перевезення, яке не відбулось 1440420,24 грн. посилаючись на статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття майна однією особою за рахунок іншої особи.

Відсутність правової підстави означає, що майно набуте особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом чи правочином.

Правову кваліфікацію матеріально-правової природи вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, виходячи з обставин справи, повинен дати суд.

Представленими доказами встановлено, що правовідносини між сторонами спору врегульовані умовами договору №ДФ/30011 від 23.12.2015, який діє до 31.12.2017 включно.

Відтак, суд визнає, що між сторонами у цьому спорі виникли господарські правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права, що застосовуються до окремих видів угод, а договірний характер цих правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України. Тому зазначені грошові кошти не можуть бути витребувані у відповідача як безпідставне збагачення. Інших підстав для стягнення спірної суми позивачем не заявлено.

За таких обставин доводи позивача, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні положень статті 1212 ЦК України, визнаються судом безпідставними.

Враховуючи встановлені фактичні обстави по справі, оцінивши і співставивши надані докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження позивача, що вимога про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України грошових коштів у розмірі 1440420,24 грн. є фактично за своєю суттю вимогою про повернення на його особовий рахунок грошових коштів у розмірі 1440420,24 грн в порядку визначеному договором № ДФ/30011 від 23.12.2015, оскільки, за своєю правовою природою вказані вимоги є не тотожними, а фактично різними способами захисту, один з яких випливає з позадоговірних зобов'язань, а інший має договірну природу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р I Ш И В :

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2017

Суддя І.В.Усатенко