РІШЕННЯ

05.12.2017Справа №910/19921/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/19921/17

за позовом Закладу Об'єднання громадян Дніпропетровської обласної організації товариства сприяння обороні України «Нікопольська автомобільна школа», м. Нікополь,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології», м. Київ,

про стягнення 55 620,08 грн.,

за участю представників:

позивача - Лиханського В.О. (довіреність від 07.07.2017 №9);

відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заклад Об'єднання громадян Дніпропетровської обласної організації товариства сприяння обороні України «Нікопольська автомобільна школа» (далі - Школа) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (далі - Товариство) про стягнення за неналежне виконання умов договору оренди від 01.10.2014 № 366/2014 нерухомого індивідуально визначеного майна (далі - Договір): 52 000 грн. заборгованості з оренди; 2 840 грн. втрат від інфляції та 780,08 грн. 3 % річних, а всього 55 620,08 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 05.12.2017.

05.12.2017 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В мотивувальній частині позовної заяви та додатках до позову йдеться про нарахування пені в сумі 1592,32грн., однак прохальна частина містить тільки суми основного боргу, позивач у прохальній частині позову просить стягнути з відповідача 2 840 грн. втрат від інфляції та 780,08 грн. 3% річних. Позовні вимоги про стягнення пені не заявлялись.

Представник позивача у судовому засіданні 05.12.2017 надав пояснення по суті спору та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача у судове засідання 05.12.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; вимоги ухвали суду не виконали і відзив на позовну заяву не подали.

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, до матеріалів справи долучено конверт з ухвалою суду, які повернуті з адреси відповідача з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 05.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 Школою (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено Договір, за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкт оренди (орендоване майно) згідно з пунктом 1.2 Договору з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування (пункт 1.1 Договору);

- об'єкт оренди складається з частини даху будинку загальною площею 106 кв.м. (пункт 1.2 Договору);

- об'єкт оренди знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Куйбишева, 4 (пункт 1.3 Договору);

- за оренду майна орендар сплачує орендодавцеві оренду плату (пункт 5.1 Договору);

- розмір орендної плати за місяць за погодженням сторін складає: 5 000 грн., крім того ПДВ - 1 000 грн., всього з ПДВ 6 000 грн. (пункт 5.2 Договору);

- сума орендної плати за поточний період сплачується орендарем до 20 числа поточного місяця в сумі вказаній у пункті 5.2 Договору. Нарахування орендної плати починається з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна (пункт 5.3 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 30.09.2015 включно (пункт 8.1 Договору);

- у випадку якщо жодна зі сторін за один календарний місяць до закінчення строку дії Договору не виявить намір про його припинення, Договір вважається продовженим на той же самий строк, але не більше ніж на 3 роки з моменту підписання (пункт 8.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним, не розірвано.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, укладений позивачем і відповідачем договір за своєю правовою природою є договором з оренди майна.

01.01.2016 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої розмір орендної плати складає 4 000 грн.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2014 № 1, який підписано повноважними представниками та скріплено печатками сторін.

У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач договірні зобов'язання в частині здійснення платежів з орендної плати, починаючи з жовтня 2016 року перестав виконувати та також перестав підписувати акти приймання-передачі наданих послуг.

Заборгованість з орендної плати з жовтня 2016 року по 01.11.2017, яка не була сплачена відповідачем позивачу, складає 52 000 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення боргу з орендної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач у прохальній частині позову просить стягнути з відповідача 2 840 грн. втрат від інфляції та 780,08 грн. 3% річних. Позивач визначає період прострочення з 20.10.2016 по 19.09.2017.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, літ.А; ідентифікаційний код 30753866) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь Закладу Об'єднання громадян Дніпропетровської обласної організації товариства сприяння обороні України «Нікопольська автомобільна школа» (53222, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Козака Гонти, 4; ідентифікаційний код 02723530): 52 000 (п'ятдесят дві тисячі) грн. заборгованості з оренди; 2 840 (дві тисячі вісімсот сорок) грн. втрат від інфляції; 780 (сімсот вісімдесят) грн. 08 коп. 3 % річних і 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 11.12.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук