РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/18441/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Зовнішньоторгова фірма "Укрметекспорт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" про визнання недійсними п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 та п. 10 договору та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю Зовнішньоторгова фірма "Укрметекспорт" про визнання недійсним пункту 8 договору, за участю представників позивача за первісним позовом - не з'явився, відповідача за первісним позовом - Власенко І.В., довіреність №б/н від 03.01.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року до господарського суду м. Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання недійсними п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 та п. 10 договору №КДРМ3/6-15А від 17.02.2015 року, що укладений між позивачем та відповідачем.

Позов мотивований тим, що вищезазначений договір не посвідчений нотаріусом, вчинений під впливом помилки та п.1., п.2., п.3., п.4, п.10 договору №КДРМЗ/6-15А від 17.02.2015 року суперечать Цивільному та Податковому Кодексам оскільки порушують публічний порядок.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.11.2017 року.

03.11.2017 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю Зовнішньоторгова фірма "Укрметекспорт" про визнання недійсним пункту 8 договору №КДРМ3/6-15А від 17.02.2015 року.

Зустрічний позов мотивований тим, що у порушення вимог земельного законодавства, відповідач за зустрічним позовом, на підставі оспорюваного пункту 8 договору № КДРМЗ/6-15А від 17.02.2015 року, користувався земельною ділянкою орієнтованою площею 140000 м2, на якій проводив демонтажні роботи та вивозив з цієї земельної ділянки, металоконструкції, а тому даний оспорюваний пункт договору суперечить положенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію, речових прав на нерухоме майне та їх обтяжень".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву та призначено до розгляду на 15.11.2017 року.

13.11.2017 року відповідачем за первісним позовом через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні первісних позовних вимог.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 06.12.2017 року не з'явився, відповідач за зустрічним позовом відзив на зустрічний позов не подав, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача за первісним (відповідача за зустрічним позовом) не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню та зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом первісного позову є вимоги позивача за первісним позовом про визнання недійсними п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 та п. 10 договору №КДРМ3/6-15А від 17.02.2015 року, що укладений між позивачем та відповідачем з тих підстав, що вищезазначений договір не посвідчений нотаріусом, вчинений під впливом помилки та п.1., п.2., п.3., п.4, п.10 договору №КДРМЗ/6-15А від 17.02.2015 року суперечать Цивільному та Податковому Кодексам оскільки порушують публічний порядок.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що 16.02.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Зовнішньоторгова фірма "Укрметекспорт" (покупець) укладений договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Дружківка вул. Леніна,7.

17.02.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю Зовнішньоторгова фірма "Укрметекспорт" (користувач) укладено договір №КДРМЗ/6-15А, відповідно до якого до моменту оформлення позивачем права користування земельною ділянкою орієнтовною площею 14000 кв.м., розташованої за адресою: м. Дружківка вул. Леніна,7 дана юридична особа зобов'язана компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Корум Дружківський машинобудівний завод" орендну плату у сумі 56 063,98 грн.

Відповідно до п. 2 договору №КДРМЗ/6-15А у випадку зміни розміру орендної плати, як у бік збільшення, так і у бік зменшення, розмір компенсації по даному договору підлягає коригуванню.

Пунктом 3 договору №КДРМЗ/6-15А сторони обумовили, що кожного 1 числа місяця, що йде за звітним, підприємство надає Користувачу, рахунок на оплату останнім компенсації орендних платежів."

Пунктом 4 договору №КДРМЗ/6-15А сторони погодили, що оплата компенсації повинна бути здійснена користувачем до 10 числа місяця, що йде за звітним, на поточний рахунок підприємства, вказаний у даному договорі.

Відповідно до п. 8 договору №КДРМЗ/6-15А з моменту підписання даного договору користувачу дозволяється проводити на земельній ділянці А та В1 приблизною площею 140 000 м2, яка знаходиться за адресою: м. Дружківка вул. Леніна,7, кордони якої визначені на план-схемі, будівельні та демонтажні роботи в порядку передбаченому діючим законодавством.

Згідно п. 10 договору №КДРМЗ/6-15А у випадку порушення користувачем строків оплати компенсації за орендну плату земельної ділянки, вказаних в п.4 даного договору, користувач оплачує на користь підприємства пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки. У випадку прострочки більше 7 календарних днів, користувач додатково оплачує штраф у розмірі 5% від суми заборгованості.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму від 06.11.2009 Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню і розглядаючи даний спір, господарському суду слід з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Згідно ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Проте, позивачем за первісним позовом не доведено, що договір № КДРМЗ/6-15А від 17.02.2015 року, з урахуванням його змісту та суті, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню відповідно до Закону.

Згідно п. 3.9.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11, за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов'язань, що виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Позивачем не було доведено обставин з приводу яких він помилився при укладенні оспорюваного договору, істотність їх значення та яким чином ці обставини вплинули на його волевиявлення.

Як передбачено ст.288 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Дана норма містить перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Позивачем за первісним позовом всупереч вказаних норм не надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами оспорюваного договору або однією зі сторін, зокрема не надано вирок суду, постановлений у кримінальній справі, на підтвердження обставини завдання шкоди державним інтересам і суспільства.

Таким чином, позивачем за первісним позовом не доведено суду тієї обставини, що оспорювані пункти договору порушують публічний порядок та суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за заявленими вимогами позивачем за первісним позовом не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Таким чином, правові підстави для визнання недійсними п. 1, п. 2, п. 3, п. 4 та п. 10 договору №КДРМ3/6-15А від 17.02.2015 року, що укладений між сторонами відсутні, і тому в первісному позові слід відмовити.

Предметом зустрічної позовної заяви є вимоги про визнання недійсним пункту 8 договору №КДРМ3/6-15А від 17.02.2015 року з тих підстав, що саме на підставі оспорюваного пункту 8 договору № КДРМЗ/6-15А від 17.02.2015 року, відповідач за зустрічним позовом користувався земельною ділянкою орієнтованою площею 140000 м2, на якій проводив демонтажні роботи та вивіз з цієї земельної ділянки, металоконструкції загальною вагою 500 тон.

Проте, за приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Таким чином, правові підстави для визнання недійсним п. 8 договору №КДРМ3/6-15А від 17.02.2015 року, що укладений між сторонами відсутні, і тому в зустрічному позові також слід відмовити.

Судові витрати за первісним позовом, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача за первісним позовом та відповідно, судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу.

Повне рішення складено 13.12.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна