ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 927/214/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.,
суддівАлєєвої І.В., Ходаківської І.П.
розглянувши касаційну скаргуЗаступника прокурора міста Києва
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 26.07.2017
у справі № 927/214/17 Господарського суду Чернігівської області
за позовомЗаступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області
доФізичної особи - підприємця Лукаша Миколи Анатолійовича
простягнення коштів
в судовому засіданні взяли участь представники:
- прокуратуриЗбарих С.М.
- позивачаКойда А.М.
- відповідачане з'явився

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Лукаша Миколи Анатолійовича про стягнення збитків у розмірі 95 664,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані використанням земельної ділянки по вул. Незалежності, 8 у м. Борзна площею 0,2225 га без правовстановлюючих документів.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2017 (суддя Кушнір І.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 (головуючий суддя Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Гончарова С.А.) у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, заступник прокурора міста Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована порушенням господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України, ст.ст. 120, 156, 157, 206 Земельного кодексу України, ст.ст. 4-2, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

У підтвердження своїх вимог скаржник зазначає про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, не визначено чіткої форми затвердження результату комісії з визначення збитків. Крім того, пунктом 2 цієї постанови передбачено, що результати такої комісії затверджуються органами, які створили ці комісії.

Фізична особа - підприємець Лукаш Микола Анатолійович не скористався правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, не надіслав відзив на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується та не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.11.2007 рішенням дванадцятої сесії п'ятого скликання Борзнянської міської ради "Про надання земельних ділянок несільськогосподарського призначення в оренду" надано СПД Лукашу Миколі Анатолійовичу в короткострокову оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 2200 м кв., на якій розташовані комплекс нежитлових будівель - ательє ІІ розряду для ведення підприємницької діяльності, що знаходиться за адресою: м. Борзна, вул. Незалежності, 8.

В подальшому, сторонами укладено типовий договір оренди землі, на зазначену земельну ділянку, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.02.2008 за №01.

З акту приймання-передачі земельної ділянки від 14.11.2007 вбачається факт передачі позивачем відповідачу земельної ділянки площею 2200 кв.м.

Відповідно до п. 8 договору, його укладено строком на п'ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово чи іншим шляхом (збори, сходи, ЗМІ) Орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Борзнянської міської ради від 26.02.2010 №17-10 "Про оформлення права приватної власності на нежитлові будівлі по вул. Незалежності, 8" вирішено оформити право приватної власності з послідуючою видачею свідоцтва на право власності на нежитлові будівлі за Лукашем М. А., а саме: 3-х поверховий будинок побуту, офіс банку, гараж по вул. Незалежності, 8 в м. Борзна взамін договору купівлі-продажу від 02.10.2007 №3237.

Листом Борзнянської міської ради від 26.12.2012 №299 ФОП Лукашу М.А. було повідомлено, що термін дії договору оренди землі від 01.11.2007 за адресою: м. Борзна, вул. Незалежності, 8, закінчився 01.11.2012, у зв'язку з чим дія договору припинена, отже, згідно п.8 договору відповідачу необхідно у встановленому чинним законодавством та договором порядку повідомити Борзнянську міську раду про намір продовжити його дію, до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі необхідно додати проект додаткової угоди. Разом з тим, повідомлено, що за відсутності повідомлення ФОП Лукаша М.А. про намір поновити договір оренди землі від 01.11.2007, а також зважаючи на неналежне його виконання відповідачем, Борзнянська міська рада висловлює своє заперечення у поновленні договору оренди.

Судами встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з повідомленнями від 18.02.2013 №45 (а.с.28), 24.03.2015 №59 (а.с.32), про надіслання проекту договору оренди на земельну ділянку по вулиці: Незалежності, 8, для його підписання та реєстрації в Борзнянському відділенні Бахмацької МДПІ, нагадуваннями про закінчення терміну договору і необхідності укладення нового договору на новий термін .

Проте, згідно з витягом з розносної книги 3-21, копія якого міститься в матеріалах справи, ФОП Лукаш М.А. відмовлявся від отримання зазначених повідомлень щодо поновлення договору оренди земельної ділянки.

Доказів вчинення відповідачем, після закінчення строку дії договору оренди (01.11.2012), будь-яких дій спрямованих на його продовження матеріали справи не містять та судами не встановлено.

Відповідно до довідки Комунального підприємства Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради №46 від 12.02.2016, виданої за запитом Борзнянської міської ради, нежитлова будівля, яка знаходиться по вул. Незалежності, 8, зареєстрована на праві приватної власності за Лукаш М.А. в цілому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Борзнянської міської ради від 26.02.2010 №17-10 і записано до книги за реєстровим №13056009.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.12.2016 №10-25-0.2-134218/2-16 на виконання листа Прокуратури Чернігівської області стосовно надання інформації про земельну ділянку з кадастровим номером :01:0033, повідомляється, що за інформацією, наданою відділом Держгеокадастру у Борзнянському районі Чернігівської області земельна ділянка з кадастровим номером :01:0033 має площу 0,2225 га та знаходиться за адресою: вул. Незалежності, 8. Рішенням 12 сесії 5 скликання міської ради від 14.11.2007, зазначену земельну ділянку передано в оренду на п'ять років ФОП Лукашу М.А. для комерційного використання, угіддя - забудовані землі.

Заступник прокурора, звернувшись до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення збитків у розмірі 95 664,32 грн., обґрунтував свої вимоги тим, що незважаючи на обов'язок відповідача оформити правовстановлюючі документи на землю, по закінченню терміну дії договору оренди землі ФОП Лукаш М.А. з клопотанням про продовження його дії до Борзнянської міської ради не звертався; використання земельної ділянки здійснюється без правовстановлюючих документів, відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України орендна плата до місцевого бюджету не нараховується.

23.09.2016 позивачем створено комісію по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам та складено акт від 30.01.2017, відповідно до якого розмір збитків, нанесених ФОП Лукашем М.А. міському бюджету за фактичне користування земельною ділянкою що знаходиться на території Борзнянської міської ради (м. Борзна, вул. Незалежності, 8, площею 0,2225 га) згідно з розрахунком від 30.01.2017, за період з 2014 року по вересень 2016 року становить 95 664,32 грн.

Водночас відмовляючи у позові, суди виходили з того, що акт про визначення розміру збитків не є належним доказом таких збитків, оскільки відповідно до п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, не був затверджений відповідним розпорядженням голови Борзнянської РДА.

За таких обставин, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що прокурором та позивачем не доведено безпосереднього причинного зв'язку між діями та бездіяльністю відповідача та завданими збитками позивача

Колегія суддів вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у справі прийняті при неповному дослідженні усіх обставин справи, тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

За приписами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема, у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги, як положення ст. 22 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України, так і приписи Земельного кодексу України, які регулюють правовідносини сторін у даній галузі.

При цьому, відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Так предметом даного спору є вимоги Борзнянської міської ради про стягнення з ФОП Лукаш М.А. збитків у розмірі 95 664,32 грн. нарахованих за період з 01.01.2014 по 01.09.2016 за користування земельною ділянкою без правоустановчих документів під об'єктами нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Борзна, вул. Незалежності, 8.

Розглядаючи даний спір, суди не врахували, що ФОП Лукаш М.А., набуваючи право власності на нежитлові будівлі, а саме: 3-х поверховий будинок побуту, офіс банку, гараж по вул. Незалежності, 8, зважаючи на умови п. 8 договору оренди землі від 01.11.2007, після закінчення строку дії договору мав переважне право на його поновлення на новий строк, за відповідної умови, а саме: повідомлення орендодавця, не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір продовжити його дію. Не дотримання договірного зобов'язання та вимог цивільного та земельного законодавства свідчить про порушення власником нерухомості свого обов'язку, встановленого законом та покладає на таку особу передбачену законом відповідальність.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Главою 24 Земельного кодексу України.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Так, згідно з п. д) ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів тощо. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується і з положеннями ст. 224 Господарського кодексу України, якою передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В процесі розгляду спору господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно - нежитлові приміщення, яке належать на праві власності ФОП Лукашу М.А., останній користується спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, орендної плати за користування землею чи будь-яких інших платежів не вносить, заходів щодо оформлення землекористування не здійснює, що позбавило раду як власника землі права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати.

Використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів та розмір завданих збитків таким використанням підтверджується актом комісії по визначенню збитків власникам землі та землекористувачам від 30.01.2017, відповідно до якого розмір збитків, нанесених ФОП Лукашем М.А. міському бюджету за користування земельною ділянкою комунальної власності (по вул. Незалежності, 8, площею 0,2225 га) без правоустановчих документів та не внесення плати за користування землею за період з 01.01.2014 по 01.09.2016 становить 95 664,32 грн.

Водночас, розглядаючи даний спір, суди не врахували, що саме на землекористувача покладається обов'язок вчинення певних дій з виготовлення та погодження технічної документації із землеустрою і подальшого звернення до уповноваженого органу - територіального органу Держземагенства із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, після чого їй присвоюється кадастровий номер (який є істотною умовою договору оренди землі). Невиконання такого обов'язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаної орендної плати за землю), завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 17.02.2016 у справі № 904/5857/14.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голови місцевих державних адміністрацій, зокрема, утворюють для сприяння здійсненню повноважень місцевих державних адміністрацій консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи, служби та комісії, члени яких виконують свої функції на громадських засадах, а також визначають їх завдання, функції та персональний склад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, не визначено чіткої форми затвердження результату комісії з визначення збитків. Крім того, пунктом 2 цієї постанови передбачено, що результати такої комісії затверджуються органами, які створили ці комісії.

Так, комісія з визначення збитків власникам землі та землекористувачам створена розпорядженням в.о. голови Борзнянської районної державної адміністрації від 23.09.2016 № 419.

В той же час, затвердження акту про визначення збитків від 30.01.2017 в.о. голови Борзнянської районної державної адміністрації не суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 та Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Таким чином, вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій всупереч положенням ст.ст. 43, 38, 43 ГПК України не встановили обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Зокрема, не взяли до уваги, у якості належного доказу акт про визначення розміру збитків та не надали оцінку правильності визначення у акті розміру збитків.

Зазначені обставини та законодавчі приписи не були враховані господарськими судами попередніх інстанцій, що призвело до передчасного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, а в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до пункту 3 статті 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 927/214/17 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

І. П. Ходаківська