ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 911/3262/17

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Таєрс»

до Фізичної особи-підприємця Бродецького Віталія Олександровича

про стягнення 19 643, 65 грн.

за участю представників:

від позивача: Бондаренко Л.М.

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 19 643, 65 грн., з яких: 11 500, 00 грн. - основний борг, 2 009, 19 грн. - інфляційні втрати, 384, 46 грн. - 3 % річних та 5 750, 00 грн. - штраф.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо здійснення розрахунку за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.11.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 27.11.2017.

27.11.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання вих. № 81/17 від 24.11.2017 (вх. № 25054/17 від 27.11.2017) про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2017 розгляд справи відкладено на 07.12.2017 у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача та невиконанням ним вимог суду.

Присутній у судовому засіданні 07.12.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті та зважаючи на обмежені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строки вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 07.12.2017, відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Таєрс» (позивач) по видаткових накладних № 1934 від 14.09.2016 на суму 22 512, 00 грн., № 1958 від 16.09.2016 на суму 5 512, 51 грн., № 36 від 13.01.2017 на суму 9 665, 09 грн. передало Фізичній особі-підприємцю Бродецькому Віталію Олександровичу (відповідач) товар на загальну суму 37 689, 60 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявністю підписів та печаток сторін на вказаних видаткових накладних, копії яких залучено до матеріалів справи, оригінали у судовому засіданні оглянуті.

Крім того, позивачем виставлялися відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: рахунок № 2453 від 09.09.2016 на суму 22 512, 00 грн., рахунок № 2550 від 16.09.2016 на суму 5 512, 51 грн. та рахунок № 50 від 13.01.2017 на суму 9 665, 09 грн.

В свою чергу відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, за поставлений позивачем товар відповідно до вищезазначених видаткових накладних та рахунків розрахувався частково, а саме на суму 26 189, 60 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 11 500, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 58/17 від 30.08.2017 про негайну сплату заборгованості за поставлений товар у розмірі 11 500, 00 грн., штрафу у розмірі 50 % суми боргу, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних. В підтвердження надсилання вказаної претензії позивачем до суду надано опис вкладення у цінний лист від 06.09.2017, копія якого долучена до матеріалів справи.

Проте, відповідач не виконав свого зобов'язання щодо здійснення оплати за поставлений позивачем товар, на претензію не відповів, що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст. 181 Господарського кодексу України, між позивачем та відповідачем було укладено господарський договір у спрощений спосіб.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки у спрощений спосіб, за яким позивач зобов'язувався поставляти відповідачеві товар, а відповідач зобов'язувався його прийняти та оплатити відповідно до загальних вимог цивільного законодавства.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, у судове засідання не з'явився, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним зобов'язання щодо оплати отриманого ним товару суду не надав.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 500, 00 грн. основного боргу є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на гарантійний лист відповідача від 02.03.2017, просить стягнути з останнього штраф у розмірі 50 % від суми боргу, що складає 5 750, 00 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу позивача було направлено гарантійний лист від 02.03.2017, у якому він визнає свій борг згідно видаткової накладної № 1934 від 14.09.2016 та гарантує його оплату з погашенням суми інфляції та 3 % річних за весь період існування боргу, а також сплату штрафу в розмірі 50 % від суми боргу.

Таким чином, враховуючи положення ст. 181 Господарського кодексу України, беручи до уваги те, що відповідач гарантував сплатити позивачу штраф лише згідно видаткової накладної № 1934 від 14.09.2016, будь-яка інша письмова домовленість між сторонами щодо забезпечення виконання зобов'язання та пряма вказівка закону щодо такого забезпечення відсутні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2 993, 75 грн. (штраф 50 % з суми боргу згідно видаткової накладної № 1934 від 14.09.2016 у розмірі 5 987, 49 грн.).

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення оплати поставленого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з простроченої суми за період з 15.09.2016 по 27.10.2017 складають 2 009, 19 грн., а 3 % річних - 384, 46 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки позивачем при розрахунку не було враховано здійснених відповідачем проплат.

За розрахунком суду сума 3 % річних та інфляційних втрат є більшою, ніж заявлена позивачем, а оскільки, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання заінтересованої сторони, стягненню підлягають 3 % річних у розмірі 384, 46 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 009, 19 грн.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 16 887, 40 грн., з яких: 11 500, 00 грн. - основного боргу, 2 993, 75 грн. - штрафу, 384, 46 грн. - 3 % річних та 2 009, 19 грн. - інфляційних втрат.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судовий збір, відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 32-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Таєрс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бродецького Віталія Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Таєрс» (09170, Київська область, Білоцерківський район, село Шкарівка, вулиця Миру, будинок 1-А, ідентифікаційний код - 37547462) 11 500 (одинадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. - основного боргу, 2 993 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 75 коп. - штрафу, 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 46 коп. - 3 % річних, 2 009 (дві тисячі дев'ять) грн. 19 коп. - інфляційних втрат та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено: 08.12.2017.

Суддя Т.В. Лутак