УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06.12.2017Справа № 910/21664/17

Суддя господарського суду міста Києва Удалова О.Г., розглянувши

позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайт Корпоративні

Рішення»

до 1) Міністерства оборони України

2) товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Технолоджі»

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Лайт Корпоративні Рішення» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Технолоджі» (далі - ТОВ «ВС Технолоджі», відповідач-2) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Міністерства оборони України про визнання ТОВ «ВС Технолоджі» (відповідача-2) переможцем відкритих торгів на закупівлю лічильної та обчислювальної техніки (30140000-2) (сканерно-плотерна система «Сканкарт» або еквівалент) оформленого протоколом від 20.10.2017 р. № 75/429/7, ідентифікатор закупівлі UA-2017-06-30-001590b;

- визнання недійсним державний контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 31.10.2017 р. № 403/1/17/70, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне повернути вказану позовну заяву з доданими до неї документами без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Приписами ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що з 01.01.2017 р. прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 1 600,00 грн.

Таким чином, з 01.01.2017 р. розмір судового збору за розгляд у господарському суді позовних заяв майнового характеру становить не менше 1 600,00 грн., а за розгляд позовних заяв немайнового характеру - 1 600,00 грн.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У п.п. 2.2, 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вказана заява подана з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення замовника про визнання відповідача-2 переможцем відкритих торгів, а також визнання недійним договору про закупівлю за державні кошти, отже у даній позовній заяві об'єднано дві вимоги немайнового характеру, пов'язані між собою підставами виникнення, а розмір судового збору що підлягає сплаті становить - 3 200,00 грн. (по 1 600,00 грн. за кожну з позовних вимог немайнового характеру).

До матеріалів позову долучене платіжне доручення № 233 від 28.11.2017 р. про сплату судового збору в розмірі 1 600,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж встановлено наведеними приписами чинного законодавства України.

Таким чином, позивач не надав суду доказів сплати ним судового збору у визначених законом порядку та розмірі.

Суд звертає увагу позивача на те, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 р. у справі «Наталія Михайленко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, обов'язок сплати судового збору, встановлений для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір», не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не подано доказів сплати судового збору.

Крім того, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення (ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку» № 270 від 05.03.2009 р., розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачам позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг, надані в оригіналі.

На підтвердження направлення позовної заяви відповідачам позивач надав фіскальні чеки підприємства поштового зв'язку від 04.12.2017 р. та описи вкладення у цінний лист № і № .

Дослідивши вищевказані описи вкладення у цінні листи, суд встановив, що на адресу відповідачів позивачем направлена позовна заява № 58 від 01.12.2017 р. з додатками на 181 аркушах. При цьому, у вказаних описах вкладення відсутній перелік додатків до позовної заяви, що направляються відповідачам.

За таких обставин, суд не може дійти беззаперечного висновку щодо того, що на адреси відповідачів надіслані копії позовної заяви та доданих до неї документів, що були подані до суду, та вважає, що позивач не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не дотримався приписів п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Суд зазначає, що згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у Постанові від 04.12.2012 р. по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Разом з тим, суд роз'яснює, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, позивач може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Додатки: позовна заява № 58 від 01.11.2017 р. з додатками, у тому числі оригінали платіжних доручень № 232 від 28.11.2017 р. та № 233 від 28.11.2017 р.

Суддя О.Г. Удалова