ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017р. Справа № 914/2209/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача: Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк, м.Львів Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго, м.Червонорад Львівської області
про: стягнення 32182,23 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність в матеріалах справи);

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представникам позивача і відповідача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк, м.Львів до Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго, м.Червонорад Львівської області про стягнення 40865,79 грн., з яких: 31456,11 грн. заборгованості, 4749,10 грн. пені, 959,74 грн. 3% річних, 3700,84 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 27.10.2017р. за даним позовом порушено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 15.11.2017р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

В судовому засіданні 15.11.2017р. оголошено перерву до 06.12.2017р.

06.12.2017р. за вх.№5036/17 позивач подав заяву від 04.12.2017р. №41.2/44516/2017-13/вих. про зменшення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 32182,23 грн. заборгованості за договором банківського рахунку №1552 від 04.06.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У пунктах 3.10, 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено , що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір,- з обовязковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв ( клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разу надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи обєднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, оскільки під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога, а в розумінні ст.55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей стягуваною сумою, яка в сукупності складається із сум по кожній із заявлених вимог. Суд також зазначає, що під зміною розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до викладених у позовній заяві.

З врахуванням викладеного суд вважає подану заяву одночасно заявою про збільшення позовних вимог (оскільки позивачем первинно у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення основного боргу, який станом на 01.10.2017р. становить 31456,11 грн., а в заяві від 04.12.2017р. №41.2/44516/2017-13/вих. (вх..№5036/17 від 06.12.2017р.) позивач заявляє вимогу про стягнення основного боргу, який станом на 01.10.2017р. становить 32182,23 грн.), а також заявою про зменшення позовних вимог (оскільки первинно у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення 4749,10 грн. пені, 959,74 грн. 3% річних, 3700,84 грн. інфляційних втрат, а в заяві від 04.12.2017р. №41.2/44516/2017-13/вих. (вх..№5036/17 від 06.12.2017р.) такі вимоги відсутні.

Заява позивача від 04.12.2017р. №41.2/44516/2017-13/вих. (вх..№5036/17 від 06.12.2017р.) приймається до розгляду, у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 06.12.2017 р. забезпечив, позовні вимоги, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав, просить суд задоволити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 06.12.2017р. забезпечив, подав в судовому засіданні заяву від 05.12.2017р. №2450 про визнання позову, у якій позовні вимоги в частині стягнення 32182,23 грн. заборгованості за договором банківського рахунку №1552 від 04.06.2015 року визнає.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 04.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0138 Філії-Львівського обласного управління (надалі-Банк) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (надалі-Відповідач) укладено договір банківського рахунку № 1552 (далі-договір).

Відповідно до умов даного договору Банк зобовязався організувати та здійснювати розрахункове обслуговування Клієнта відповідно до вимог Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, що затверджений Постановою, нормативно-правових актів Національного банку України та цього Договору, а Відповідач зобовязаний сплачувати вартість Послуг в розмірах, встановлених Тарифами та в порядку, визначеним Розділом 2 цього Договору (п. 3.3.8. договору).

Даний договір набуває чинності з дати підписання та діє протягом дії Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки». На даний час постанова є чинною.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що Банк надсилає Клієнту рахунок- фактуру протягом 5 банківських днів з дня закінчення відповідного звітного місяця. Оплата наданих Банком послуг здійснюється Клієнтом протягом 10 банківських днів з дня отримання Клієнтом рахунку-фактури на сплату Послуг шляхом переказу коштів на рахунок Банку.

У відповідності з п.п. 4.1., 4.2. за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у відповідності з вимогами законодавства України; за порушення строку оплати наданих Банком послуг, передбаченого пунктом 2.2. цього Договору, клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми платежу за кожен день несплати.

Протягом усього строку дії даного договору (2015-2017 рр.), Банком належно виконувалися умови даного договору та здійснювалось розрахункове обслуговування Клієнта відповідно до вимог Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, що затверджений Постановою, нормативно-правових актів Національного банку України та цього Договору.

Зі своєї сторони, Відповідач не в повному обсязі виконував вимоги п.3.3.8. Договору, зокрема, щодо своєчасної оплати рахунків-фактури, за надання Банком Послуг.

17.07.2017 року Банком скеровано на адресу Відповідача лист № 266 з проханням підписати акт звірки та погасити заборгованість, яка виникла за розрахунково-касове обслуговування за період з 30.09.2015 року по 30.06.2017 року у розмірі 30 929, 11 грн. та по абонплаті за період з 30.09.2015 року по 30.11.2015 року у розмірі 198 грн.

Цього ж числа, на адресу Банку надійшов лист № 523 від Відповідача в якому повідомлено, що всі кошти, які залишаються в розпорядженні підприємства з 20.08.2015 року Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт, і як наслідок, останній не може здійснити оплату за розрахунково-касове обслуговування. Також до цього листа додано акт взаємозвірки між Відповідачем та Позивачем за надані послуги за розрахунково-касове обслуговування та абонплату, який підписаний обома сторонами станом на 01.07.2017р. Тобто позивач вважає, що відповідач визнав борг, проте не задовольнив вимоги позивача через відсутність коштів.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву від 04.12.2017р. №41.2/44516/2017-13/вих. про зменшення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 32182,23 грн. заборгованості за договором банківського рахунку №1552 від 04.06.2015 року, яка виникла станом на 01.11.2017р..

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене і те, що заборгованість у розмірі 32182,23 грн. за договором банківського рахунку №1552 від 04.06.2015 року відповідачем визнано в заяві від 05.12.2017р. №2450 (вх..№41568/17 від 06.12.2017р.), суд приходить до висновку, що позовні вимоги, з врахуванням заяви від 04.12.2017р. №41.2/44516/2017-13/вих. (вх..№5036/17 від 06.12.2017р.) про стягнення з відповідача 32182,23 грн. за договором банківського рахунку №1552 від 04.06.2015 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 4-4, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов, з врахуванням заяви позивача від 05.12.2017р. №2450 (вх..№41568/17 від 06.12.2017р.) задоволити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Промислова, 1, ідентифікаційний код 23966248) на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі Філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк (79000, м.Львів, вул.Січових Стрільців, 9, ідентифікаційний код 09325703) 32182,23 грн. основного боргу та 1600,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 11.12.2017р.

Суддя Кітаєва С.Б.