ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 грудня 2017 р. Справа № 918/725/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця"

до відповідача Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство"

про стягнення в сумі 382 268,97 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1;

від відповідача: представник ОСОБА_2.

У судовому засіданні оголошувалася перерва з 07 листопада 2017 року по 08 грудня 2017 року.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" (надалі - Позивач або Залізниця) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" (надалі - Відповідач або ДП "Володимирецьке лісове господарство") в якому просить стягнути 382 268 грн. 97 коп., з яких: 366 126, 41 грн. заборгованості за Договором та 16 142, 56 грн. пені.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на підставі Договору № 2122/1136-2012 від 25.12.2012 року про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, надав Відповідачу послуги з перевезення вантажу, однак останній вартість послуг у розмірі 70 107,00 грн. за серпень 2016 р. не оплатив. Крім того, Позивач просить суд стягнути суму додаткових зборів за маневрову роботу повязану з затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на прикордонних станціях, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях, плату за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях, та провізну плату у розмірі 296 019,41 грн. за перевезення, які здійснювалися у травні 2016 р.

Від Позивача до суду надійшло письмові пояснення в яких останній зазначив наступне.

Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/20643/16 підтримано рішення першої інстанції від 14.09.2017, яким встановлено що: незалежно від рішень правоохоронних та митних органів щодо вини ДП "Володимирецьке лісове господарство", якщо перешкода з перевезення вантажу виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою.

ПАТ "Укрзалізниця" правомірно списано з особового рахунку ДП "Володимирецьке лісове господарство" за договором 25.12.2012 №2122/1136-2012 у редакції додаткової угоди №4 від 01.12.2015 вартість додаткових зборів, повязаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів, нарахованих за зупинення вагонів №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418 не з вини перевізника по станції Ходорів та Вадул-Сирет Львівської залізниці у розмірі 270 751, 15 грн..

Відповідно до умов Договору, послуги, за які залізницею нараховано додаткові збори внаслідок затримки вагонів з причин, які не залежать від перевізника, не потребують додаткового замовлення.

ДП "Володимирецьке лісове господарство" зобовязано оплатити вартість операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю саме на підставі частини 2 статті 218 МК України, яка є спеціальною по відношенню до норм статті 338 цього кодексу.

Крім того, у постанові ВГС України від 26.07.2017 у даній справі встановлено: умови договору, а саме пункт 2.3.3, згідно з яким замовник має право визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення, виходячи із очікуваного обсягу перевезень, вагонообігу та замовлених послуг, на підставі узгоджених цін відповідно до умов цього Договору; пункт 3.1, підпункту 3.4.1, згідно якого загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається Сторонами в Протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною Договору (додаток №2 до Договору); пункт 1 додатку № 2 до договору, яким передбачено, що вартість (ціна) послуг з організації перевезення вантажів Замовника згідно з наданими Заявками по кожному вагону включає в себе, зокрема, вартість додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів; підпункт 3.4.8, яким передбачено, що остаточна звірка розрахунків з замовником здійснюється після звірки розрахунків з регіональними філіями ПАЇ "Укрзалізниця"; підпункт 3.4.9 договору, яким встановлено, що наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє Виконавця права здійснити донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди встановлюють право виконавця (ПАТ "Укрзалізниця") на одержання плати за додаткові провізні платежів і витрати, в тому числі витрати, пов язані з перевезенням вантажу, не передбачені тарифами, які застосовуються і зумовлені причинами, які не залежать від перевізника.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі №910/22697/16, залишеною без змін постановою ВГСУ від 03.10.2017 встановлено, що із актів загальної форми вбачається, що в зв'язку з затримкою митницею ДФС України спірних вагонів і виникнення необхідності проведення залізницею операцій, необхідних для здійснення митного огляду, відповідачем було донараховано додаткові збори та платежі плата за простій вагонів, за зберігання вантажів, маневрові роботи, повідомлення) та надано правову оцінку умовам Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах щодо порядку списання та відображення коштів на особовому рахунку Замовника та порядку складання звітної документації.

Відповідно до пп. 2.2.3 Договору, обовязком Замовника є здійснення розрахунків за замовлені Замовником послуги в порядку передоплати.

Замовник самостійно визначає розмір попередньої оплати та періодичність її внесення, виходячи з очікуваного обсягу перевезень, вагонообігу та замовлених послуг (пп .2.3.3 Договору).

У вартість (ціну) послуг з організації перевезення вантажів Замовника згідно з наданими Заявками по кожному вагону включає в себе, в тому числі, тариф за перевезення вантажу у межах України, встановлений Збірником тарифів, (п.1 Додатку 2 до Договору).

Відтак, враховуючи, що судом визнано правомірність списання коштів з особового рахунку Замовника в рахунок погашення вартості додаткових зборів, доводи про виникнення заборгованості по сплаті тарифу за перевезення лісопродукції у власних напіввагонах вагонам є безпідставними.

Відповідач надав суду письмовий відзив, в якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що на момент здійснення перевезення лісопродукції у вагонах № № 67874974, 67385658, 68403658, 66707175, 32263410, 66751231 на особовому рахунку підприємства знаходилась сума коштів в розмірі 152 285,17 грн., якої в повній мірі вистачало на оплату замовлених послуг по перевезенню даними вагонами. Проте, через здійснення Позивачем списання коштів з даного рахунку в обхід передбаченого законодавством порядку, зокрема "Правил розрахунків за перевезення вантажів", затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., згідно п. 2.10 яких, у разі недосягнення домовленості, усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг вирішуються в претензійно - позовному порядку, виникла вказана заборгованість. Оскільки заборгованість в сумі 70 107,00 грн. виникла не з вини Відповідача, а через неправомірні дії Позивача, тому підстав для задоволення позову в частині стягнення суми коштів в розмірі 70 107,00 грн. немає.

Разом з тим, ініціатором здійснення огляду (переогляду) залізничних вагонів, відправником яких був Відповідач, виступав орган ДФС, а тому підстав для задоволення позову в частині стягнення суми коштів в розмірі 109 475, 98 з ДП "Володимирецький лісгосп" як Відповідача - немає. Кошти в даному випадку мають стягуватись з органу ДФС - на підставі рішення якого здійснювався такий огляд (переогляд).

Крім того, за надання послуг перевезення лісопродукції у вагонах № № 67874974, 67385658, 68403658, 66707175, 32263410, 66751231, нараховано суму в розмірі 70 107,00 грн., після оплати вказаної суми на рахунку підприємства повинні були залишитись кошти в розмірі 82 178, 17 грн., які мали зарахуватись на оплату наступних, замовлених Відповідачем як Замовником згідно укладеного Договору, послуг перевезення. А тому сума коштів в розмірі 186 543,43 грн. є не обґрунтованою Позивачем.

Від Відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій останній, посилаючись на ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, зазначив про те, що 06 березня 2017 року Відповідачем отримано претензію на суму 376 751, 77 грн. (сума претензії без врахування пені за період 20.01.2017 року - 28.02.2017 року). Відповідь на претензію Позивачем отримано 28 березня 2017 року, а подана позовна заява зареєстрована у вихідній кореспонденції Позивача від 05.10.2017 року, відмітка відділення поштового зв'язку про прийняття документів від 10 жовтня 2017 року, а тому шестимісячний строк позовної давності сплинув, в звязку з чим даний позов не може бути задоволено. При цьому строк позовної давності сплинув і з моменту настання події, що передувала подачі позовної заяви, а саме нарахування плати за додатково надані послуги.

Від Позивача до суду надійшло заперечення на заяву про застосування строків позовної давності в якій останній вказує на те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню скорочені строки позовної давності, які передбачені у відносинах з перевезення вантажів (що встановлений частиною 5 статті 315 ГК України), так як спір виник не щодо договору перевезення, а через несплату Відповідачем заборгованості за договором від 25.12.2012 р. № 2122/1136-2012 у редакції додаткової угоди № 4 від 01.12.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2017 року підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням письмових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.12.2017 року заперечив проти позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Відповідно до умов укладеного між Державним підприємством "Володимирецьке лісове господарство" (Замовник), та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (Виконавець) Договору № 2122/1136-2012 від 25.12.2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах (далі - Договір), в редакції Додаткової угоди № 4 від 01.12.2015 до нього, Виконавець зобов'язується за плату і за рахунок Замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів на власних напіввагонах (п. 1.1. Договору).

Додатком № 1 від 01.12.2015 року до Додаткової угоди № 4 сторони погодили перелік додаткових послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів до Договору від 25.12.2012 р. № 2122/1136-2012.

Додатком № 2 від 01.12.2015 року до Додаткової угоди № 4 сторони затвердили протокол погодження договірної ціни до Договору від 25.12.2012 р. № 2122/1136-2012.

Відповідно до п.п. 2.2.5. п. 2.2. Договору, замовник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, повязані з організацією перевезезень вантажів, що замовлені Замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Виконавця № 8905 у ТВБВ № 10026/01 філії - Головного управління по м. Києву та Київської області AT "Ощадбанк", МФО 322669, код за ЄДРПОУ № 40123465 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазнчений рахунок Виконавця.

Підпунктом 2.2.7 пункту 2.2 Договору сторони передбачили обов'язок Замовника проводити оплату за надані послуги, повязані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, повязані з перевезеннями вантажів, які замовлені Замовником, відповідно до розділу 3 Договору.

У відповідності до п.п. 3.4.1. пункту 3.4 Договору, загальна ціна Договору визначається Сторонами в Протоколі погодження договірної ціни, який є невідємною частиною цього Договору (додаток № 2 Договору).

Згідно з підпунктом 3.4.5 пункту 3.4 Договору, Виконавець відображає в особовому рахунку використання Замовником коштів для оплати послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, та щодобово протягом періоду надання послуг надає Замовнику в електронному вигляді переліки перевізних документів.

Виконавець надає Замовнику не пізніше 10-го числа місяця, наступного за літним, акти наданих послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць. В акті наданих послуг відображається вартість: послуг з перевезення по кожній регіональній філії ПАТ "Укрзалізниця" окремо, вагонної складової плати (тарифу), плати за користування вагонами за межами України, пені, ПДВ. Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованихЗамовником на виконання цього Договору, та коштів, витрачених Замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих Виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня. Податкові накладні та розрахунки коригувань до податкових накладних надаються Замовнику в електронному вигляді з дотриманням вимог щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у порядку, встановленому законодавством. Замовник зобовязаний зареєструвати розрахунки коригувань до податкових накладних, які зменшують суму компенсації вартості послуг, що складені і надіслані Виконавцем у порядку встановленому Податковим кодексом України, в ЄРПН. Виконавець зобовязується скласти та надіслати в електронному вигляді розрахунки коригування до податкових накладних не пізніше ніж за 5 днів до закінчення терміну їх реєстрації в ЄРПН, встановленому Податковим кодексом України. Акти наданих послуг та виписки з особового рахунку оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. Замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту наданих послуг зобов'язаний надіслати Виконавцю підписаний акт наданих послуг або підписати акт наданих послуг із зауваженнями. У випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між Замовником та Виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування, яке відображається в наступних актах. У випадку якщо одна із Сторін не підписала акт наданих послуг протягом 15 днів з дня їх складання без письмового обґрунтування, акт наданих послуг вважається затвердженим обома Сторонами. (п.п. 3.4.6. та 3.4.7. Договору).

Згідно з пунктом 9.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

За доводами Позивача, що підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору Позивачем надано відповідачу в травні 2016 року послуги з перевезення у власних вагонах вантажу "деревина паливна" та "колоди із сосни" відповідно до накладних № № 540955, 540963, 540971, 540989, 541151, 541169, 541177, 544205, 544247, 544262, 544270, 544809, 540948. Даний вантаж відправлявся зі станції Антонівка, Рафаловка, Львівської залізниці призначенням на станцію Дорнешти ЧФР.

На шляху прямування до станції призначення на вимогу митних органів України були затримані вагони зупинені вагони №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68824572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739 та вагони № 96391545, № 66230418 для огляду товарів. На підставі заявок митних органів вказані вагони були затримані з метою проведення митного контролю, про що складені акти загальної форми. Причиною затримки митними органами цих вагонів є саме товари лісопродукції ("деревина паливна" та "колоди із сосни"), що в них перевозилися. Зазначені дії митних органів призвели до нарахування додаткових зборів.

За затримку вагонів Львівською залізницею нараховано додаткові збори в розмірі 270 751,15 грн. за маневрову роботу повязану з затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на прикордонних станціях, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях, плату за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях, та провізну плату за маршрутом Антонівка-Ходорів-Скнилів-Вадул-Сірет(експ.) Львівської залізниці.

В результаті проведення перевірки, виправлено неточності з нарахуваннями, та здійснено коригування на суму 8 990,00 грн. по накладних № 541151 та № 541177.

Відповідно, сума додаткових зборів за дане перевезення з урахуванням коригування становить 261 761,15 грн. Так, сума боргу за дане перевезення з урахуванням кредитового сальдо та проведених коригувань, складає 109 475,98 грн.

Разом з тим, на виконання умов Договору Позивачем надано відповідачу в травні 2016 року послуги з перевезення у власних вагонах № 66184219 та № 68704667 вантажу "деревина паливна" відповідно до накладних № 550889 та № 550939, зі станції Рафаловка Львівської залізниці призначенням на станцію Батево (МАВ).

На шляху прямування на станціях Батьова, Чоп, Мукачево Львівської залізниці вагони затримано з причини: "поглибленого митного огляду", про що складено акти загальної форми. Після огляду вантажу митницею складено протоколи про порушення митних правил, в звязку з чим, вагони відправлено на станцію Мукачево Львівської залізниці для зберігання затриманого вантажу та подальшого вивільнення вагону і передачі його власнику.

За затримку вагонів Львівською залізницею нараховано додаткові збори в розмірі 186 543,43 грн. за маневрову роботу повязану з затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на прикордонних станціях, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях, плату за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях, та провізну плату за маршрутом Батьово-Чоп-Мукачево Львівської залізниці. Відповідно, сума додаткових зборів за дане перевезення з урахуванням всіх коригувань становить 186 543,43 грн.

В серпні 2016 року здійснювалося перевезення у власних вагонах № № 67874974, 67385658, 68403658, 66707175, 32263410 вантажу "дрова всяких порід дерев" відповідно до накладних № № 508226, 508234, 508242, 508259, 508267, зі станції Рафаловка Львівської залізниці призначенням на станцію Вадул-Сирет ЧФР, та у вагоні № 66751231 з вантажем "піловник всяких порід дерев" відповідно до накладної № 38245288, зі станції Рафаловка Львівської залізниці призначенням на станцію Одесса-Порт. Так, сума яку нараховано за дану організацію перевезення вантажів складає 70 107,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Позивач звертався до Відповідача з претензією № ЦТЛ-22/96 від 27.02.2017 року з вимогою сплатити заборгованість та пеню, які залишені відповідачем без задоволення.

У статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК україни) зазначається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 218 МК України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Частинами 1, 2 статті 325 МК України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 338 МК України, крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Так, з аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена у главу 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Згідно із ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту залізниць України).

Згідно з п. 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) вищезазначених Правил користування вагонів та контейнерів визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому, за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009р. (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно з актів загальної форми нараховані додаткові збори за маневрову роботу повязану з затримкою вагонів на прикордонних станціях, за зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на прикордонних станціях, за надання інформації про вантажні роботи, за зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях, плату за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях, та провізну плату, на загальну суму 366 125,41 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 16 142,56 грн. пені, судом враховується наступне.

За умовами п. 4.3 Договору, у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів Замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шести місяців від дня виникнення заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

Таким чином, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 366 126,41 грн. заборгованості та 16 142,56 грн. пені ґрунтується на договорі та законі.

Представником Відповідача до винесення рішення зі спору подана заява про застосування строків позовної давності при вирішенні спору.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), в редакції від 16.10.2015 р., визначено, що при відсутності відповідних положень в діючий Угоді застосовується національне законодавство тієї країни, в якій правоздатна особа реалізує свої права.

У відповідності до статті 256 та статті 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" про стягнення з Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" додатковий збір за затримку вагонів на загальну суму 296 019,41 грн. та 70 107,00 грн. за організацію перевезення вантажів.

Частиною 5 статті 315 ГК України визначено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Подіями, які стали підставою для подання позову є надання послуг та додаткові збори, пов'язані із затриманням вагонів, про що складено акти загальної форми ГУ-23: № 162 від 18.05.2016 р., № 182 від 20.05.2016 р., № 175 від 20.05.2016 р., № 1395 від 20.05.2016 р., № 1398 від 20.05.2016 р., № 1436 від 20.05.2016 р., № 10978 від 24.05.2016 р., № 1478 від 28.05.2016 р., № 210 від 28.05.2016 р., № 211 від 28.05.2016 р., № 212 від 28.05.2016 р., № 213 від 28.05.2016 р., № 214 від 28.05.2016 р., № 215 від 28.05.2016 р., № 216 від 28.05.2016 р., № 217 від 28.05.2016 р., № 218 від 28.05.2016 р., № 219 від 28.05.2016 р., № 220 від 28.05.2016 р., № 1522 від 01.06.2016 р., № 752 від 04.06.2016 р., № 753 від 04.06.2016 р., № 755 від 04.06.2016 р., № 765 від 05.06.2016 р., № 784 від 07.06.2016 р., № 785 від 07.06.2016 р., № 792 від 07.06.2016 р., № 795 від 07.06.2016р., № 419 від 10.06.2016 р., № 4595 від 10.06.2016 р., № 565 від 29.06.2016 р., № 119 від 30.06.2016 р., № 4612 від 30.06.2016 р., № 127 від 14.07.2016 р. № 133 від 19.07.2016 р., № 145 від 27.07.2016 р., № 4616 від 27.07.2016 р., № 12 від 28.07.2016 р., № 16 від 28.07.2016 р.

Таким чином, шестимісячний строк позовної давності закінчився відповідно 18.11.2016 р., 20.11.2016 р., 24.11.2016 р., 28.11.2016 р., 01.12.2016 р., 04.12.2016 р., 05.12.2016 р., 07.12.2016р., 10.12.2016 р., 29.12.2016 р., 30.12.2016 р., 14.01.2017 р., 19.01.2017 р., 27.01.2017 р., 28.01.2017 р.

Позовна заява направлена Позивачем на адресу суду 10.10.2017 р., про що свідчить відбиток штемпеля відділення поштового зв'язку м. Київ на конверті та описі вкладення у цінний лист (а.с. 191).

Таким чином, позов пред'явлено з пропуском встановленого шестимісячного строку.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Аналогічна правова позиція висвітлена в п. 2.2. та п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Відповідачем заявлено про сплив позовної давності і господарським судом встановлено, що право та охоронюваний законом інтерес Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" в частині стягнення 382 268,97 грн. дійсно порушені, однак позовна давність спливла.

Пунктом 4 статті 267 ЦКУ передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поважності причин пропуску строку позовної давності Позивач не навів.

Відтак, суд відмовляє Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Заперечення Позивача про те, що відносини які склалися між ним та Відповідачем в даному випадку, не є правовідносинами по перевезенню вантажу, а відтак не підлягає застосуванню ст.315 ГК України є необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 9 цього ж Кодексу передбачено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 ГК України встановлено, що 1. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Статтею 1 Закону Україн "Про залізничний транспорт" визначено, що залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо; а

залізниця - відокремлений підрозділ публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (із змінами та доповненнями), встановлено, що залізничний транспорт загального користування є однією з базових галузей економіки України, що забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв'язки і потреби населення у перевезеннях. Основною організаційною ланкою на залізничному транспорті є залізниця. Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 1, 2, 3 р.I Статуту).

Тобто всіма наведеними нормами стверджується, що основним видом діяльності залізниці, як залізничного транспорту, є здійснення перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Окремо слід відмітити, що п. 3.1, п/п.1 п.3.2 Положення про філію "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого Рішенням правління ПАТ "Укрзалізниця" від 09.03.2017 протокол №Ц-57/18 Ком.т., встановлено, що метою та предметом діяльності філії є задоволення потреб держави та юридичних і фізичних осіб в безпечних якісних залізничних перевезеннях та надання послуг з перевезення вантажів.

Відтак Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напівввагонах від 25.12.2012 року №2122/1136-2012 в редакції Додаткової угоди №4 від 01.12.2015 року за своєю правовою природою є саме договором перевезення, і, відповідно, має регулюватися нормами Закону про перевезення.

Крім того, суд зазначає, що підтвердженням того, що між сторонами виникли правовідносини по перевезенню є складання перевізного документа - транспортних накладних, в яких, зокрема, як перевізника, зазначено станції відправлення ПАТ "Українська залізниця".

Також суд зауважує, що послуги, вартість яких просить стягнути Позивач, є похідними від перевезення вантажу, і надані Позивачем саме у зв"язку з здійсненням ним перевезення за замовленням Відповідача.

Отже, наведені норми ГК України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 09.08.2017 року у справі № 904/7033/16.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" до Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" про стягнення 382 268,97 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "13" грудня 2017 року.

Суддя Марач В.В.