РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017Справа №910/17638/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000"
до про Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни стягнення заборгованості у розмірі 162 997,81 грн.

Представники:

від Позивача: Ременюк К.В. (представник за довіреністю)

від Відповідача: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" (надалі - Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни (надалі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 162 997,81 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 21.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Забрідною Наталією Анатоліївною (Покупець) було укладено Договір поставки № 4892, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити (передати) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві - товар, відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах і в порядку, визначених цим договором. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору протягом лютого-березня 2016 він поставив Відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, проте Відповідач всупереч умовам Договору не здійснив повну оплату отриманого товару. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" в розмірі 133 972,94 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 21 977,27 грн та 3% річних у розмірі 5 322,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 року порушено провадження у справі № 910/17638/17, судове засідання призначено на 25.10.2017 року.

25.10.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 11.10.2017 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 11.10.2017 року. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати докази на підтвердження здійснення часткової оплати за товар Фізичною особою-підприємцем Забрідною Наталією Анатоліївною за Договором №48992 від 21.11.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 року відкладено розгляд справи на 08.11.2017 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

01.11.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 25.10.2017 року.

08.11.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 11.10.2017 року не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 року відкладено розгляд справи на 29.11.2017 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

29.11.2017 року судове засідання не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Відтак, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, недопущення порушення процесуальних прав сторін на участь у судовому засіданні, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, Суд вважає за необхідне продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи призначено на 13.12.2017.

В судовому засіданні 05.12.2017 представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на ухвалі господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі № 910/17638/17, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, відзив на позов не подав.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни є 02002, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОСМІЧНА, будинок 8.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/17638/17 направлялись на адресу Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки конверт з ухвалою про порушення провадження у справі від 11.10.2017 повернувся до суду за закінченням терміну зберігання, Суд доходить висновку, що Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13.12.2017, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

21.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Забрідною Наталією Анатоліївною (Покупець) було укладено Договір поставки № 4892, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити (передати) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві - товар, відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Відповідно до ч. 1.2 Договору, асортимент та вартість товару, що поставляється за даним договором, визначається у специфікації або у пройм-листі, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.5 Договору, поставка товару покупцю здійснюється засобами постачальника та за його рахунок тільки до рампи (або двері) місця поставки, визначеного в замовленні та вважається виконаною постачальником в момент передачі товару покупцю.

За приписами п. 5.6 Договору, здача-прийом товару відбувається в місці поставки, що зазначене в замовленні покупця, за участю представників сторін за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, його кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну та загальну вартість з урахуванням ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством. Датою поставки товару є дата, яка вказана у видатково-прибутковій накладній.

Покупець повинен оплатити поставлений товар не пізніше 30 календарних днів з дати поставки товару постачальником, архівуючи дату поставки (п. 9.1 Договору).

Згідно з п.п. 9.2, 9.3 Договору, оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договорі або готівкою. Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та видаткових накладних.

Відповідно до п. 10.3 Договору, у разі порушення покупцем строків оплати поставленого товару, вказаних в п. 9.1 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення оплати. При цьому, оплата пені не звільняє покупця від виконання своїх зобов'язань по договору. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Даний договір вступає в дію з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє протягом 1 календарного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (п. 13.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Позивачем було поставлено товар, а Відповідач в свою чергу прийняв цей товар, що підтверджується видатковими накладними № 8419 від 24.02.2016 на суму 145 575,19 грн, № 8939 від 26.02.2016 на суму 28 532,16 грн, № 9069 від 26.02.2016 на суму 67 767,00 грн., № 10116 від 03.03.2016 на суму 28 532,16 грн, № 10152 від 03.03.2016 на суму 73 059,70 грн, № 10419 від 04.03.2016 на суму 11 783,52 грн, а загалом на суму 355 249,73 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем неналежним чином було виконано зобов'язання з оплати повної вартості товару, була здійснена лише часткова оплата за вказаний товар, в результаті чого у Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" в розмірі 133 972,94 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 21 977,27 грн та 3% річних у розмірі 5 322,86 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки № 4892 від 21.11.2014 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 4892 від 21.11.2014 Позивачем було поставлено товар на загальну суму 355 249,73 грн., а Відповідач в свою чергу прийняв цей товар, що підтверджується видатковими накладними № 8419 від 24.02.2016 на суму 145 575,19 грн, № 8939 від 26.02.2016 на суму 28 532,16 грн, № 9069 від 26.02.2016 на суму 67 767,00 грн., № 10116 від 03.03.2016 на суму 28 532,16 грн, № 10152 від 03.03.2016 на суму 73 059,70 грн, № 10419 від 04.03.2016 на суму 11 783,52 грн, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Як встановлено Судом, Відповідачем був частково сплачений Товар за Договором на суму 221 275,19 грн., що підтверджується виписками по рахунку Позивача.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" за Договором поставки № 4892 від 21.11.2014 становить 133 972,94 грн.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" в розмірі 133 972,94 грн.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 133 972,94 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 28.03.2016 по 28.08.2017 у розмірі 5 322,86 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за Договором за загальний період прострочки з 28.03.2016 по 28.08.2017 вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.3 Договору, у разі порушення покупцем строків оплати поставленого товару, вказаних в п. 9.1 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення оплати. При цьому, оплата пені не звільняє покупця від виконання своїх зобов'язань по договору. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов'язання.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 28.03.2016 по 03.10.2016 у розмірі 21 977,27 грн. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача та без урахування здійснених Відповідачем часткових оплат. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з з 29.03.2016 по 03.10.2016 у розмірі 20 249,36 грн.

Таким чином, з Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій-2000" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 133 972,94 грн., 3% річних в розмірі 5 322,86 грн та пеня в розмірі 20 249,36 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій-2000» задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Забрідної Наталії Анатоліївни (АДРЕСА_1 Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій-2000» (03680, м. Київ, вул Радищева, 10/14, ідентифікаційний код 30116493) заборгованість у розмірі 133 972 (сто тридцять три тисячі дев'ятсот сімдесят дві) грн. 94 коп., пеню у розмірі 20 249 (двадцять тисяч двісті сорок дев'ять) грн. 36 коп., 3% річних у розмірі 5 322 (п'ять тисяч триста двадцять дві) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 2 393 (дві тисячі триста дев'яносто три) грн. 63 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14 грудня 2017 року

Суддя О.В. Чинчин