ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 910/2303/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.06.2017
у справі№ 910/2303/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва; 1) Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва", 2) Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта"
простягнення основного боргу за спожиту теплову енергію, пені, індексу інфляції та 3% річних,

за участю представників сторін:
від позивача:Гаркавенко С.В.,
від відповідача:Дацюк І.І.,
від третіх осіб 1, 2: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Київенерго" звернулося до господарського суду з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва) про стягнення 4910,23 грн. основного боргу, 5388,03 грн. інфляційних втрат, 340,60 грн. 3 % річних, 258,76 грн. пені.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачем поставлену теплову енергію відповідачу з 01.12.2014 по 01.10.2015 на підставі договору № 620289 від 01.05.2006. Відповідачем належним чином зобов'язання з оплати поставленої теплової енергії не виконано у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість 10897,62 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 у справі № 910/2303/16 (суддя Сташків Р. Б.) у позові відмовлено повністю.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (частину 4 до статті 19 внесено згідно із Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Після внесення вказаних змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", починаючи з 26.04.2014 балансоутримувач не є теплопостачальною організацією, тому не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення.

За встановлених обставин справи позивачем усупереч положень статей 33, 34 ГПК України належними засобами доказування не доведено суду постачання теплової енергії безпосередньо відповідачу у власність у грудні 2015 року, січні 2015 року, і обов'язку останнього оплачувати вказану теплову енергію.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2016 у справі № 910/2303/16 (у складі колегії суддів: Отрюха Б. В.-головуючого, Михальської Ю. Б., Тищенко А. І.) рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 у справі № 910/2303/16 залишено без змін.

Апеляційний господарський суд виходив із того, що на момент укладання вказаних договорів, ПАТ "Київенерго" здійснювало постачання теплової енергії, а КП по УЖГ транспортувало цю теплову енергію по внутрішньо будинковим мережам Укрпошті. Укрпоштою сплачено за отриману теплову енергію перед КП по УЖГ, після їх "розщеплення" ГІОЦ, у відповідній частині перераховувало за договором "ПАТ "Київенерго".

Відповідно до Закону України від 10.04.2014 № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення розрахунків за енергоносії", який набрав чинності з 26.04.2014 до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внесено зміни щодо виконавця послуг з централізованого опалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не є теплопостачальною організацією (виконавцем послуг з постачання теплової енергії), тому на законодавчому рівні позбавлений права здійснювати будь-які нарахування за теплопостачання.

Крім цього неможливість виконання зобов'язання відповідачем полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками і орендарями (споживачами послуг) договори на надання послуг з централізованого опалення без наявності відповідної ліцензії, яка у відповідача відсутня.

Апеляційним господарським судом вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 21, ч. 2 ст. 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ПАТ "Київенерго" як виконавець та виробник комунальної послуги з централізованого опалення зобов'язаний був з 26.04.2014 підготувати та укласти із споживачем договори на надання житлово-комунальних послуг.

Суд апеляційної інстанції також виходив із того, що відповідно до розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 335 від 17.06.2013 житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва, у тому числі окремої нежитлової будівлі (господарчого блоку) за адресою: бул. Перова, буд. 38/1 (куди поставлено теплову енергію за договором), з 02.09.2013 передано на праві господарського відання КП "Керуюча дирекція".

Таким чином у спірний період балансоутримувачем зазначеного будинку не був відповідач, і відповідно відповідач не мав можливості отримувати теплову енергію.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016 у справі № 910/2303/16 (у складі колегії суддів: Корнілової Ж.О.-головуючого, Вавка І.В., Кондратової І.Д.) рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2016 у справі № 910/2303/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. (т.3 а.с. 53).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 у справі № 910/2303/16 (суддя Сівакова В.В.) задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1)Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва"; 2)Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" про стягнення 105802,33 грн.; стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 4910,23 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 258,76 грн. пені, 5388,03 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 340,60 грн. 3% річних, 1378,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем допущено невиконання свого зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії за договором за період з 01.12.2014 по 01.10.2015. Крім цього за прострочення виконання зобов'язання з оплати основного боргу, судом присуджено до стягнення штрафну санкцію (пеню) на підставі ст. 230 Господарського кодексу України та п. п. 7 додатку № 4 до договору, та застосовано відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім цього суд першої інстанції дійшов до висновку, що факт втрати відповідачем статусу виконавця послуг з постачання теплової енергії у зв'язку з набранням чинності Законом № 1198-VII не може бути підставою для звільнення від обов'язку з оплати коштів за договором, оскільки такий обов'язок договором покладено на відповідача. Внесені законодавчі зміни поширюються на правовідносини, які виникають після набрання чинності вказаними змінами і не передбачають автоматичного припинення укладених раніше договорів. Правочин щодо заміни сторони у договорі у зв'язку зі зміною балансоутримувача не укладено. Передача будинку з балансу одного підприємства на баланс іншого не є підставою для висновку про виникнення правонаступництва за зобов'язаннями. Лист відповідача від 19.05.2015 № 47-1585, у якому він просить припинити дію договору з 15.04.2015, а не з дати закріплення будинку на праві господарчого відання за КП "КД Дніпровського району м. Києва", є доказом отримання відповідачем у спірному періоді теплової енергії від позивача. Рішенням Київської міської ради від 23.07.2015 № 823/1687 КП "КД Дніпровського району м. Києва" припинено діяльність шляхом приєднання його до КП УЖГ Дніпровського району м. Києва та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків і майна припиненого КП "КД Дніпровського району м. Києва".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/2303/16 (у складі колегії суддів: Станіка С.Р.-головуючого, Гончарова С.А., Куксова В.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 скасовано, і прийнято нове, яким відмовлено у задоволені позову; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 1760,00 грн. витрат з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017, Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/2303/16 скасувати, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (абонент) 01.05.2006 укладено договір № 620289 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі -договір).

Відповідно до умов вказаного договору (пункт 1.1) предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (за адресою: м. Київ, бул. Перова, 38/1 (прибудова).

Відповідно до положень п. 2.1. договору сторони зобов'язались при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2.1. та п. 2.3.1. договору енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію-в період опалювального сезону; гарячого водопостачання-протягом року; в кількості та в обсягах відповідно до додатку № 1 до договору, а відповідач зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені в додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Облік споживання відповідачем теплової енергії проводиться розрахунковим способом (п. 5.1. договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору передбачено обсяги постачання теплової енергії. При відсутності розбіжностей з обох сторін по обсягам відпуску теплової енергії в поточному році, термін дії даного додатку продовжується на кожен наступний рік (п. 5. додатку 1 до договору).

Відповідно до додатку № 3 до договору розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться за тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації, за кожну відпущену гігакалорію.

На підставі п. 5 додатку № 4 до договору відповідач зобов'язався щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту повертає у РВТ).

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна відповідно до Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати теплової енергії, яка споживається.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2006.

Відповідно до пункту 8.2. договору договір припиняє свою дію в випадках: закінчення строку на який був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 8.3.).

Відповідно до пункту 8.4. договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде заявлено однією з сторін.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні відносини не подано, договір неодноразово пролонговувався на відповідні роки, починаючи з 2006 року.

Крім цього сторонами договору погоджено акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 6 до договору) відповідно до якого межею розподілу балансів належності (відповідальності за технічний стан та експлуатацію) є місця врізання у подаючий та зворотній трубопроводи ФТРМК на прибудову по бул. Перова, 38/1.

Крім цього довідкою данною по будинку (спорудах) по КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва опалення і гаряче водопостачання прибудови по бул. Перова, 38/1, у м. Києві здійснюється від теплових мереж АК "Київенерго" станом на 01.05.2007 (додаток № 8 до договору), а довідкою про навантаження об'єктів теплопостачання встановлено теплове навантаження прибудови бул. Перова, 38/1, у м. Києві (додаток № 9 до договору).

Оцінивши зміст укладеного договору, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні-покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6, ч. 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за договором за грудень 2014 року та січень 2015 року у повному обсязі, у результаті чого заборгованість перед позивачем, складає 4910,23 грн.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження поставки теплової енергії до прибудови за адресою м. Київ, бул. Перова, 38/1, у період з 01.12.2014 по 01.10.2015 позивачем надано облікові картки (табуляграми) за спірний період.

На момент укладання договору відповідач був балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва та зобов'язаний був забезпечити належне теплопостачання для кінцевих споживачів (фізичних та юридичних осіб).

Дніпровською РДА м. Києва 17.06.2013 прийнято розпорядження № 335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації" (далі - Розпорядження № 335) відповідно до якого житловий та нежитловий фонд територіальної громади м. Києва передано до сфери управління Дніпровської РДА м. Києва, з 2.09.2013 на праві господарського відання передано до комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (далі - КП "КД Дніпровського району м. Києва").

На підставі розпорядження № 335 та додатку № 2 до нього нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, бул. Перова, 38/1 передано з балансу відповідача на баланс КП "КД Дніпровського району м. Києва" за актом прийняття-передачі основних засобів від 30.10.2013, який підписано представниками та скріплено печатками Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва а КП "КД Дніпровського району м. Києва", відомості про що містяться у Переліку господарчих блоків по КП "Керуюча дирекція Дніпровського району".

Закон України від 10.04.2014 № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (далі-Закон № 1198-VII) 26.04.2014 набрав чингості. Законом внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до якого виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

На підстави законодавчих змін, які відбулися внаслідок набрання чинності з 26.04.2014 Закону № 1198-VII відповідач звернувся до позивача з вимогою (лист № 47-3579 від 07.08.2014) розірвати укладений між ними договір. До вказаного листа додано відповідний перелік договорів, які підлягають розірванню, до якого включено, зокрема, договір у даній справі.

У відповідь на лист відповідача № 47-3579 від 07.08.2014, СВП "Київські теплові мережі" ПАТ "Київенерго" листом від 26.08.2014 № 029/53/8271 повідомлено відповідача, що у зв'язку з укладенням між ПАТ "Київенерго" та КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва з 01.07.2014 договору про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності, договори на постачання теплової енергії до житлових будинків, укладені з КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, вважаються припиненими з 30.06.2014 у частині здійснення постачання теплової енергії населенню відповідно до переліку до договору про співпрацю з балансоутримувачем; господарчі блоки відповідача, як БПО не ввійшли в додаток до договору; на час звернень відповідача ПАТ "Київенерго" не здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до нежитлових приміщень, тому питання щодо розірвання договорів про надання відповідних послуг є недоцільним

Крім цього матеріали справи містять наступні документи, які подані відповідачем: протокол № 003/65 робочої наради з поточних питань від 04.12.2014, затверджений заступником голови Київської міської державної адміністрації, відповідно до яким районним у м. Києві державним адміністраціям доручено забезпечити: починаючи з листопада 2014 року припинення здійснення КП УЖКГ нарахувань та виставлення рахунків на оплату комунальних послуг власникам та орендарям нежитлових приміщень; внесення КП УЖКГ до бази КП ГІОЦ даних щодо обсягів споживання комунальних послуг власниками та орендарями нежитлових приміщень за період липень-листопад 2014 року; протокол № 058/312-194 наради від 29.07.2014 з впровадження змін до системи надання житлово-комунальних послуг у зв'язку із прийняттям Закону № 1198-VII (за участю ПАТ "Київенерго"), затверджений директором департаменту житлово-комунальної інфраструктури КМДА, відповідно до якого вирішено: у найкоротший термін забезпечити розірвання діючих договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води та укладення договорів про співпрацю виконавця таких послуг із балансоутримувачем; покласти персональну відповідальність на керівників житлових організацій комунальної форми власності, що не мають статусу виконавців комунальних послуг, за безпідставне здійснення нарахувань плати та виставлення рахунків за комунальні послуги від власного імені; ПАТ "Київенерго2 доручено забезпечити проведення нарахувань плати за послуги власникам та орендарям нежитлових приміщень м. Києва, починаючи з листопада 2014 року.

У матеріалах справи наявний лист-звернення КП 2КД Дніпровського району м. Києва" до ПАТ "Київенерго" від 05.11.2014 № 103/46-6128, у якому зазначене комунальне підприємство просить надати дозвіл на подачу теплоносія до господарчих блоків, у т.ч. розташованого в м. Києві по бул. Перова, 38/1, та зобов'язувалося забезпечити безаварійну та ефективну експлуатацію і нести відповідальність за це.

Листом від 24.11.2014 № 47-4855 Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомлено ПАТ "Київенерго" СВП "Київські теплові мережі" про те, що відповідач неодноразово звертався до позивача про розірвання договорів на теплову енергію (вих. № 47-3579 від 07.08.2014 та № 47-3901 від 03.09.2014) у зв'язку з тим, що Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII визначено виконавцем послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення є теплопостачальні організації. Проте питання щодо розірвання договорів на даний час не вирішено.

Листом від 19.01.2015 № 103/46-221 КП "КД Дніпровського району м. Києва" просить ПАТ "Київенерго" укласти договір про надання послуг з централізованого теплопостачання до господарчих блоків (окремо розташованих), зокрема і за адресою: бул. Перова, 38/1 (договір 620289).

Листом від 25.02.2015 № 47-831 Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомлено ПАТ "Київенерго" СВП "Київські теплові мережі", що у зв'язку із набранням чинності змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, п. 3 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг. Крім цього відповідно до протоколу № 058/312-194 наради від 29.07.2014 з впровадження змін до системи надання житлово-комунальних послуг у зв'язку із прийняттям Закону № 1198-VII (за участю ПАТ "Київенерго") вирішено до 01.08.2014 забезпечити розірвання діючих договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води, і Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на виконання вимог Закону та протоколу розірвано договори про надання комунальних послуг з кінцевими споживачами. Враховуючи наведене, відповідач просив розірвати договори на постачання теплової енергії у гарячій воді відповідно до доданого реєстру (зокрема, договір 620289, бул. Перова, 38/1).

Відповідно до листа № 47-896 від 03.03.2015 Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомлено ПАТ "Київенерго" СВП "Київські теплові мережі" про передачу актів приймання-передавання товарної продукції, зокрема, акт № 12/2014-620289 на суму 14192,47 грн. (бул. Перова, 38/1). Одночасно ПАТ "Київенерго" виставлено від свого імені рахунки на оплату та акти надання послуг, які вручено споживачам.

Листом від 19.05.2015 № 47-1585 Комунальним підприємством виставлено від свого імені рахунки по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва просило ПАТ "Київенерго" СВП "Київські теплові мережі" припинити з 15.04.2015 дію договорів на постачання теплової енергії господарчим блокам, зокрема, за договором № 620289.

Листом від 28.08.2015 № 029/53/1/10292 ПАТ "Київенерго" СВП "Київські теплові мережі" повідомлено Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про те, що розглянувши лист від 19.05.2015 № 47-1585 про припинення договорів повідомило, що враховуючи факт відсутності перебування на балансі об'єктів, ПАТ "Київенерго" надає згоду припинити дію договорів з 01.09.2015, посилаючись на ч. 3 ст. 653 ЦК України (щодо необхідності досягнення двосторонньої згоди).

Довідкою від 31.03.2016 № 47-612 Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва підтверджено, що нарахування комунальних послуг за адресою: м. Київ, бул. Перова, буд. 38/1 проводилося до 01.08.2014.

Відповідно до наявних у справі письмових пояснень Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва нарахування комунальних послуг за адресою: м. Київ, бул. Перова, буд. 38/1, з 01.08.2014 не проводилось, а здійснення відповідачем оплати за договором № 620289 в жовтні 2015 року здійснено, проте у подальшому на підставі листа від 17.09.2015 № 47-2362 та додатку здійснено відповідне коригування, яке полягало у тому, що у відповідача за договорами на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 510116, 620261, 620149, 510126, 620597 здійснено переплати, тому відповідно до цих договорів знято кошти в загальній сумі 10304,39 грн. та зараховано на договір № 620289, що не є визнанням заборгованості.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 ГК України, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними Законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок прийняття розпорядження № 335 нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Київ, бул. Перова, 38/1 передано з балансу КП УЖГ Дніпровського району м. Києва на баланс КП "КД Дніпровського району м. Києва", про що відповідач неодноразово повідомляв позивача та просив розірвати договір, посилаючись на неможливість здійснення будь-яких нарахувань кінцевим споживачам.

Закон № 1198-VII про внесення змін, зокрема до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 26.04.2014 року набрав чинності відповідно до якого виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання)- це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 278 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач за статутом не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" та ліцензіатом у сфері теплопостачання.

Відповідно до ст. 509, ст. 607 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов до правильного висновку, що неможливість виконання зобов'язання відповідачем полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, яка у відповідача відсутня. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання. Відтак, відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.

Наведена позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 25.05.2017 у справі № 910/31573/15.

Крім цього судом апеляційної інстанції враховано, що відповідно до рішення Київської міської ради від 23.07.2015 № 823/1687 "Про припинення комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва" припинено Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" () шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (). Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Здійснюючи розгляд справи в апеляційному порядку, за результатами встановлення обставин справи в сукупності з перевіркою їх належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що КП УЖГ Дніпровського району м. Києва не здійснює діяльності, пов'язаної зі споживанням наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води; відповідач не може виконати своїх зобов'язань за договором, укладеним між ним і позивачем, оскільки не є виконавцем таких послуг у зв'язку зі змінами, що відбулись у законодавстві; позивач повідомлений про розірвання договорів між відповідачем і кінцевими споживачами у зв'язку зі змінами в законодавстві згідно з якими для надання таких послуг обов'язковою є наявність ліцензії у виконавця, яким визначено саме теплопостачальну організацію; позивач не виставляв рахунки відповідачеві на оплату таких послуг за заявлений період; балансоутримувачем об'єкта є КП "КД Дніпровського району м. Києва", а не відповідач; у зв'язку зі зміною балансоутримувача будівлі (внаслідок прийняття Розпорядження № 335) та набранням чинності Закону № 1198-VII позивач як постачальник та виконавець таких послуг повинен був переукласти відповідні договори із безпосередніми споживачами або балансоутримувачем.

З моменту набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (26.04.2014) відповідач не є виробником житлово-комунальних послуг, не може бути споживачем послуг, які надаються позивачем. Враховуючи відповідні зміни у чинному законодавстві, відповідач не є виконавцем житлово-комунальних послуг та виробником таких послуг (теплопостачальною організацією або суб'єктом господарювання, який проводить діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення) у зв'язку з чим у відповідача відсутній обов'язок оплачувати вказані послуги на користь позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що у відповідача відповідно до наведеного Закону Закон № 1198-VII відсутній обов'язок з оплати заявленої позивачем заборгованості за договором № 620289 в сумі 4910,23 грн. за період з 01.12.2014 по 01.10.2015, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження наявності обов'язку у відповідача сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині є незаконними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

Крім цього позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 258,76 грн. пені, 5388,03 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 340,60 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що при розгляді справи в апеляційному порядку встановлено відсутність обов'язку відповідача з оплати позивачу заборгованості за договором № 620289 в сумі 4910,23 грн. за період з 01.12.2014 по 01.10.2015 відповідно встановлено і відсутність прострочення виконання грошового зобов'язання за договором, що є підставою для відмови у застосуванні до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України та у стягненні штрафної санкції у вигляді пені, передбаченої умовами договору.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 258,76 грн. пені, 5388,03 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 340,60 грн. 3% річних є незаконними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення;

3) скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції;

4) скасувати рішення першої інстанції, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі чи залишити позов без розгляду повністю або частково;

5) змінити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції;

6) залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/2303/16 Господарського суду міста Києва прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/2303/16 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/2303/16 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі № 910/2303/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.