ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Справа № 904/404/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого (доповідача),

суддів: Білошкап О.В., Короткевича О.Є.,

за участю представників:

ПАТ "Дельта Банк" - Арбузова О.О. (дов. від 31.08.2017),

ТОВ "ТСА-СТІЛ ГРУП" - Сокол О.Ю.,

ТОВ "Смартінвест груп" - Дробота Д.М. (дов. від 01.02.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі

уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк"- Кадирова В.В.

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 12.09.2017

та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017

по справі № 904/404/15 господарського суду Дніпропетровської області

за заявою Дочірнього підприємства "Будівельне управління

"СТАЛЬМОНТАЖ-104" ТОВ "Стальконструкція-10"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСА-СТІЛ ГРУП"

про визнання банкрутом ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 (суддя Полєв Д.М.) у задоволені заяви ПАТ "Дельта Банк" від 04.10.2016 за вих.№18.5/2221 про визнання недійсними нікчемних правочинів відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 (колегія суддів у складі: О.В. Чус, О.С. Євстигнеєв, І.М. Кощеєв) ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року у справі №904/404/15 залишено без змін.

В касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство (ПАТ) "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. просить ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 скасувати. Прийняти нове рішення, яким визнати недійсним нікчемний договорів про відступлення права вимоги від 15.08.2014, заключений між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова Компанія "Надбання", з моменту його укладання, та визнати недійсним нікчемний договір про відступлення права вимоги від 15.08.14р., заключений між ТОВ "Фінансова Компанія "Надбання" та ТОВ "Смартінвест груп", з моменту його укладання. В обґрунтування посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

ТОВ "Смартінвест груп" проти вимог касаційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві на касаційну скаргу.

Ліквідатор "ТСА-СТІЛ ГРУП" вважає касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, про що зазначено у відзиві на касаційну скаргу.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від, 26.02.2015 за заявою ДП "Будівельне управління "СТАЛЬМОНТАЖ-104" порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "ТСА-СТІЛ ГРУП"

Постановою суду від 21.01.2016 ТОВ "ТСА-СТІЛ ГРУП" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі до 21.01.2017.

Повноваження ліквідатора станом на день розгляду справи виконує арбітражний керуючий Штельманчук М.С.

ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду із заявою №18.5/2221 від 04.10.2016 про визнання недійсними нікчемних договорів про відступлення права вимоги. Вимоги ПАТ "Дельта Банк" ґрунтуються на прийнятому ПАТ "Дельта Банк" рішенні про нікчемність договору відступлення права вимоги від 15.08.2014, прийнятого за результатами перевірки та оформленого Протоколом №83 від 03.12.2015.

У своїй заяві банк посилається на порушення в момент укладання договору відступлення права вимоги від 15.08.2014 положень ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1); банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору (п.3); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Крім того, банк зазначає, що договір відступлення права вимоги від 15.08.2014 укладено під час дії Постанови правління НБУ від 12.06.2014 №348/БТ, якою встановлено певні обмеження щодо діяльності ПАТ "Дельта Банк", та договору застави майнових прав від 20.06.2013 №01/ЗМП-1, що на думку банку є достатніми підставами для визнання нікчемних правочинів недійсними.

Ухвалою господарського суду від 25.07.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017, у задоволені заяви ПАТ "Дельта Банк" від 04.10.2016 за вих.№18.5/2221 про визнання недійсними нікчемних правочинів відмовлено.

Розглядаючи заяву ПАТ "Дельта Банк" судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

11.12.2007 між ПАТ "Кредитпромбанк", право вимоги якого набув ПАТ "Дельта Банк" та ПП "ТСА", правонаступником якого є банкрут, укладено кредитний договір №05/57/2007-КЛТ.

01.11.2010 між ПАТ "Кредитпромбанк", право вимоги якого набув ПАТ "Дельта Банк" та банкрутом укладено кредитний договір №05/08/2010-КЛТ.

29.04.2011у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №05/57/2007-КЛТ від 11.12.2007 між банкрутом та банком укладено договір застави №05/08/322010-КЛТ.

13.04.2012 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05/08/2010-КЛТ від 01.11.2010 між банкрутом та банком укладено іпотечний договір №05/02/1/2012-ПБ.

15.08.2014 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова Компанія "Надбання" укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "Надбання" придбало право вимоги належного виконання зобов'язань ТОВ "ТСА-СТІЛ-ГРУП", за кредитним договором №05/57/2007-КЛТ від 11.12.2007р. (заборгованість за кредитом 9 000 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату кладення Договору становило 117 825 174.00 гривень; заборгованість за відсотками - 1 139 999,89 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 14 924 520,60 гривень) та за кредитним договором №05/08/2010-КЛТ від 01.11.2010р. (заборгованість за кредитом 75 298 075,68 гривень; заборгованість за відсотками - 15 338 274,82 гривень) ; іпотечний договір №05/02/1/2012 від 13.04.2012.

15.08.2014 між ТОВ "Фінансова Компанія "Надбання" та ТОВ "Смартінвест груп" укладено договір про відступлення права вимоги за зазначеними кредитними договорами, а також за іпотечним договором та договором застави.

Постановою Національного банку України (далі -НБУ) №150 від 02.03.2015 АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, Виконавчою дирекцією Фонду гарантувань вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51, згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", а в подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 №71, згідно з яким внесено зміни до рішення від 02.03.2015 №51, тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За змістом ч. 2 ст. 38 та ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" законодавець розмежовує поняття "перевірки правочинів", яка має здійснюватись Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації, та повідомлення про нікчемність цих правочинів, що може бути здійснено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як під час тимчасової адміністрації так і під час ліквідації неплатоспроможного банку.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що ПАТ "Дельта Банк" визнано договір відступлення права вимоги від 15.08.2014 нікчемним вже в ліквідаційній процедурі, тобто після прийняття Фондом рішення №181 від 02.10.2015 про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" (протоколу №83 від 03.12.2015), що є істотним порушенням вимог ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , дійшли обґрунтованого висновку про вихід з боку Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПAT "Дельта Банк" за межі наданих їй повноважень.

При цьому зазначили про недоведеність ПАТ "Дельта Банк" відповідно до вимог ст.33 ГПК України виявлений факту нікчемності спірних правочинів саме під час дії тимчасової адміністрації.

Крім того, судами встановлено, що зі змісту меморіального ордеру №66447380 від 08.12.2015 вбачається, що грошові кошти були перераховані банкрутом, а не ПАТ "Дельта Банк". Разом з тим, у випадку визнання договору відступлення права вимоги від 15.08.2014 нікчемним, саме ПАТ "Дельта Банк" зобов'язаний повернути отримані кошти за відступлене право вимоги новому кредитору. Однак, як встановлено судами, грошові кошти у розмірі 94868 132,95 грн., що отримані ПАТ "Дельта Банк" від ТОВ "ФК "Надбання" як платіж за відступлене ним право вимоги за договором відступлення права вимоги від 15.08.2014 не повернуто. ТОВ "ФК "Надбання" припинено з 17.09.2015, тобто за три місяці до формування ПАТ "Дельта Банк" меморіального ордеру №66447380 від 08.12.2015.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), а у випадку наявності спору щодо нікчемності правочину, суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує або спростовує його недійсність/дійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав, які свідчать про нікчемність Договору відступлення права вимоги від 15.08.2014 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстровано за №1060 відповідно до п.1, п. 3, п. 7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Посилання ПАТ "Дельта Банк" на наявність договору застави майнових прав від 20.06.2013р. №01/ЗМП-1 укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та НБУ правомірно спростовані судами з огляду на те, що ПАТ "Дельта Банк" не є суб'єктом оскарження договору відступлення права вимоги від 15.08.2014 предмет якого переданого в заставу, оскільки є не заставодержателем цього майна, а є його заставодавцем, сам же заставодержатель не оспорює відповідні договори відступлення права вимоги, і в матеріалах справи відсутні будь-які докази на уповноваження ПАТ "Дельта Банк" від імені Національного банку України здійснювати представництво його інтересів, в тому числі, й оскаржувати в судовому порядку договори відступлення права вимоги від 15.08.2014р.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України, а отже не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріалами справи не підтверджується наявність відомостей із Державних реєстрів щодо права застави на користь третіх осіб, а саме Національного банку України, крім записів здійснених на користь ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "ФК "Надбання" та ТОВ "Смартінвест Груп".

Щодо доводів про відчуження ПАТ "Дельта Банк" активів, за цінами нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком, що визначено п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"),

Відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.06.13р., укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" купівельна ціна за право вимоги у ТОВ "ТСА-СТІЛ ГРУП" склала 49 623 275 грн.

Відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.06.2013р. укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" купівельна ціна за право вимоги у ТОВ "ТСА-СТІЛ ГРУП" склала 37 822 058, 20 грн.

В подальшому за договором відступлення права вимоги від 15.08.2014 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова Компанія "Надбання" було здійснено за 94 868 132, 95грн.

Таким чином, відсутні підстави для висновку щодо нікчемності оспорюваного правочину з підстав визначених п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, посилання скаржника на визнання договору відступлення1 нікчемним у зв'язку із невідповідністю такого договору пунктів 1, 3, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", спростовані за змістом висновками Вищого господарського суду України, викладеними у постанові від 17.05.2017 у даній справі, який погодився із висновками судів попередньої інстанції щодо відсутності підстав, які свідчать про нікчемність Договору відступлення права вимоги від 15.08.2014 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрованого за №1060, відповідно до п.1 (банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог), п. 3 (банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору), п. 7 (банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку) ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Посилання скаржника на постанову Правління НБУ від 12.06.2014 №348/БТ, якою встановлено певні обмеження щодо діяльності ПАТ "Дельта Банк", зокрема, зобов'язано здійснювати операції за сумами, що перевищують 10 000,00 грн. за погодженням з представниками НБУ, що за змістом заяви є підставами для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 15.08.2014, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, які вірно зазначили, що саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це, а тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Дані висновки кореспондуються із правовою позицією Верховного Суду України викладених в постановах від 16.09.2015 по справі №3-486гс15 та від 27.04.2016 по справі №6-62цс16.

Крім того, як вбачається із наведеної Постанови Правління Національного банку України, зазначена Постанова має гриф: "Банківська таємниця", а отже вона не могла бути у відкритому доступі, а ПАТ "Дельта Банк" не було надано доказів того, що ТОВ "ФК "Надбання" було обізнаним про наявність даної Постанови під час укладання спірного Договору відступлення права вимоги від 15.08.2014. та за змістом касаційної скарги не вбачається, що такі докази були надані ПАТ "Дельта Банк" судам попередніх інстанцій, які були залишені ними поза увагою.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що дана обставина також була предметом дослідження колегії суддів Вищого господарського суду України у постанові від 17.05.2017 у даній справі.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак, твердження, зазначені в касаційній скарзі, про помилковість висновків місцевого та апеляційного господарських судів, порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у касаційному провадженні. Крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що відповідно ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваних ухвали та постанови суду апеляційної інстанції у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1117, 1119 , 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 у справі №904/404/15 залишити без змін.

Головуючий Куровський С.В.

Судді Білошкап О.В.

Короткевич О.Є.