ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа № 914/1533/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - не зявився

від відповідача не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сапфір, м. Львів, від 01.06.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 23.05.2017 року (головуючий суддя Ділай У.І., судді Кітаєва С.Б., Петрашко М.М. )

у справі № 914/1533/15

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сапфір, м. Львів

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 23.05.2017 року у справі № 914/1533/15 позовні вимоги задоволено частково. Звернуто стягнення в користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) на предмети іпотеки: нежитлову будівлю вулканізації (літера В-1) загальною площею 22,7 кв.м. та нежитлову будівлю адміністративно-побутового корпусу (літера Б-1, Б-1) загальною площею 119,6 кв. м., розташовані за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59-б, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Сапфір (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 71/83, ідентифікаційний код 13800920) для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Дельта Банк за кредитним договором № КІО-ВКЛ-2010427/І від 05.10.2012р. на загальну суму 461 288,95 грн., з них: 309 967,91 грн. тіло кредиту, 119 659,67грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 28 650,29грн. пені; 3011,08грн. 3% річних; шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 1 038 100,00 грн. В частині стягнення 7000,00грн. провадження припинено.

Рішення суду про задоволення позову мотивоване тим, що у договорі іпотеки позивач та відповідач погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. У матеріалах справи відсутні та особами, які брали участь у справі на вимогу суду не подані докази, які б спростовували позовні вимоги або свідчили про добровільне погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки. Позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 18 354,22 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 10 296,07 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Рішення суду про припинення провадження мотивоване тим, що після порушення провадження господарським судом Львівської області у травні червні 2015 року відповідач частково провів оплату заборгованості за спірним кредитним договором у розмірі 7000,00грн. За умовами п. 2.6 кредитного договору, яким встановлений порядок черговості погашення заборгованості, вказана сума проведеної оплати (у травні червні 2015 року) спрямована на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Відтак, колегія суддів прийшла до висновку припинити провадження в цій частині у звязку із відсутністю предмету спору.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належну оцінку ринкової вартості предмета іпотеки. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку доказам, які мають істотне значення для вирішення спору.

05.12.2017 року до апеляційного суду надійшло клопотання фізичної особи ОСОБА_2 від 05.12.2017 року про заміну сторони правонаступником у звязку з тим, що згідно договору № 39/К від 06.10.2017 року про відступлення права вимоги, ПАТ «Дельта Банк» було відступлено ОСОБА_2 право вимоги до ТОВ «Сапфір» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2010427 від 11.05.2012 року та кредитним договором № КЮ-ВКЛ-2010427/1 від 05.10.2012 року з усіма додатковими угодами та іпотечними договорами. На цій підставі ОСОБА_2 просить замінити сторону - ПАТ «Дельта Банк» (позивача) на правонаступника - ОСОБА_2

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання явку представника не забезпечив, жодних пояснень з даного приводу не надав.

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відтак, фізична особа згідно з процесуальним законом не може бути стороною в господарському суді.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції на момент його прийняття, а відтак, станом на момент винесення оскаржуваного рішення суду такий договір про відступлення права вимоги був відсутній.

Апеляційний суд також зазначає, що фізична особа ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися з таким клопотанням на стадії виконавчого провадження.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання фізичної особи ОСОБА_2 про заміну сторони правонаступником.

У судове засідання 05.12.2017 року представники сторін не забезпечили явки своїх уповноважених представників, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою, що участь представників сторін в судовому засіданні є правом, а не обовязком сторін, встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги та відсутність інших процесуальних перешкод, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 05 жовтня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № КІО-ВКЛ-2010427/І, відповідно до умов якого у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 327 000,00 гривень зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 27,99 % річних на строк з 05.10.2012р. до 04.10.2015р.

Згідно умов п. 3.3.4 кредитного договору, відповідач зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти та комісії, а також можливі штрафні санкції у порядку та терміни, визначені цим договором.

Позивач належним чином виконав свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу грошових коштів (кредиту) у розмірі 327 000,00 грн. Факт отримання кредиту ТзОВ Сапфір не заперечено.

Термін користування кредитом до 04 жовтня 2015 року (п. 1.1.1 договору).

Виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором забезпечено укладенням іпотечного договору від 05.10.2012р.

Відповідно до п. 2.1.1. договору іпотеки, відповідач з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю вулканізації загальною площею 22,7 кв.м. та нежитлову будівлю адміністративно-побутового корпусу загальною площею 119,6 кв. м., розташовані за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59-б. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі рішення господарського суду Львівської області у справі №10/274 від 02.03.2010р.

Згідно з п. 7.1. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, зокрема, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані належним чином).

У п. 7.2. договору сторони узгодили, що звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду.

Згідно поданого позивачем розрахунку станом на 25.03.2015р. позовних вимог заборгованість відповідача становить 309 967,91 грн. по тілу кредиту та 126 659,67грн. по відсотках за користування кредитом. При цьому, висновком №3063 судово-економічної експертизи від 27.03.2017р., яка проведена Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, - розмір неповернутого позивачем кредиту станом на 31.05.2015р. складає: 309 967,91 грн. тіла кредиту та 135 585,45грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Як правильно зазначив суд першої інстанції в даному випадку, враховуючи розбіжності в сумі заборгованості по відсотках за користування кредитом (сума збільшилась), а також те, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги слід розглядати в межах позовної заяви.

В ході судового розгляду за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи, яка проведена Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз встановлено, що ринкова вартість предмета іпотеки (на момент проведення експертизи), а саме: нежитлової будівлі вулканізації загальною площею 22,7 кв.м. та нежитлової будівлі адміністративно-побутового корпусу загальною площею 119,6 кв. м., розташовані за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59-б, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Сапфір (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 71/83, ідентифікаційний код 13800920) на підставі рішення господарського суду Львівської області від 02.03.2010р. у справі №10/274, зареєстрованого у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 24.11.2011р., становить 1 038 100,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року призначено у справі № 914/1533/15 судову додаткову комплексну економічно - бухгалтерську експертизу та судову будівельно-технічну експертизу і на експертне дослідження поставлено наступне питання: яка ринкова вартість предмета іпотеки, а саме: нежитлової будівлі вулканізації загальною площею 22,7 кв.м. та нежитлової будівлі адміністративно побутового корпусу загальною площею 119,6 кв.м., розташовані за адресою: м.Львів, вулиця Хуторівка, буд. 596, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Сапфір на підставі рішення господарського суду Львівської області від 02.03.2010р. у справі №10/274, зареєстрованого у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 24.11.2011.р., номер витягу 32170653, реєстраційний номер 35247340, на момент проведення експертизи ? Яка фактична заборгованість за договором кредитної лінії №КІО-ВКЛ-201042/1 від 05.10.2012р. по тілу кредиту, в тому числі строкове прострочення, та по відсотках за користування, в тому числі строкове прострочення на момент проведення експертизи? Справу було направлено до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Однак, замовником ТОВ «Сапфір» не було оплачено витрати по проведенню експертизи і у звязку з цим матеріали справи з експертної установи було повернуто до апеляційного суду.

Предмет позову - матеріально-правова вимога про звернення стягнення на вказане іпотечне майно: нежитлову будівлю вулканізації (літера В-1) загальною площею 22,7 кв.м. та нежитлову будівлю адміністративно-побутового корпусу (літера Б-1, Б-1) загальною площею 119,6 кв.м., розташовані за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59-б, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Сапфір для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Дельта Банк за кредитним договором № КІО-ВКЛ-2010427/І від 05.10.2012р. на загальну суму 461 288,95 грн., з них: 309 967,91 грн. тіло кредиту, 119 659,67грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 28 650,29грн. пені; 3011,08грн. 3% річних; шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 1 038 100,00 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали кредитний договір № КІО-ВКЛ-2010427/І від 05.10.2012р., у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

За кредитним договором, відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пункт 3.3.4 кредитного договору передбачав обовязок позичальника повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти та комісії, а також можливі штрафні санкції у порядку та терміни, визначені цим договором..

Проте, як встановлено, відповідач своїх зобовязання за кредитним договором належно не виконав, кредитних коштів у визначені договором строки не повернув, процентів за користування кредитом належно не сплатив.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № КІО-ВКЛ-2010427/І від 05.10.2012р. між позивачем та відповідачем укладено іпотечний договір від 05.10.2012р., нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №695.

За умовами вищевказаного договору в іпотеку позивачу передано нежитлову будівлю вулканізації загальною площею 22,7 кв.м. та нежитлову будівлю адміністративно-побутового корпусу загальною площею 119,6 кв. м., розташовані за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59-б.

Згідно визначення, наведеного у ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вищенаведену норму Закону відображено також п. 7.2. іпотечного договору, за змістом яких звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

У договорі іпотеки позивач та відповідач погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Згідно із ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги , якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У матеріалах справи відсутні та особами, які брали участь у справі, на вимогу суду не подані докази, які б спростовували позовні вимоги або свідчили про добровільне погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки.

Перевіривши поданий розрахунок пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, відповідно до п. 4.1 кредитного договору. та ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 18 354,22 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту та 10 296,07 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, а також суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту в розмірі 1 930,43 грн. та суми трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в розмірі 1 080,65 грн.

Водночас, після порушення провадження господарським судом Львівської області у травні червні 2015 року відповідач частково провів оплату заборгованості за спірним кредитним договором у розмірі 7000,00грн. За умовами п. 2.6 кредитного договору, яким встановлений порядок черговості погашення заборгованості, вказана сума проведеної оплати (у травні червні 2015 року) спрямована на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про припинення провадження в цій частині у звязку із відсутністю предмету спору.

Статтею 39 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Положення ч. 1 ст. 41 Закону України Про іпотеку визначають, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону..

Відповідно до вимог ст.ст. 39, 43 Закону України Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема й початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із висновком № 3062 судової оціночної-будівельної експертизи, складеним 05 листопада 2015 року, ринкова вартість предмета іпотеки (на момент проведення експертизи) становить 1 038 100,00 грн.

Відтак, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації не може бути нижчою за його реальну вартість.

Таким чином, апеляційний суд вважає підставною вимогу позивача про звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 23.05.2017 року у справі № 914/1533/15 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані, і не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.05.2017 року у справі № 914/1533/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сапфір, м. Львів, від 01.06.2017 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 11.12.2017 року

ОСОБА_4 Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець