РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017Справа №910/17863/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/17863/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс";

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар - 2007" ;

про стягнення 308 253,34 грн.

Представники сторін: не з'явились.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар - 2007" (надалі - відповідач) про стягнення 308 253,34 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ліквідатором ТОВ «Нафта Транс» було встановлено, що 31.10.2008р., 06.11.2008р. та 11.11.2008р. з рахунку ТОВ «Нафта Транс» на рахунок ТОВ «Мольфар-2007» були перераховані кошти загалом в сумі 308 253,34 грн. безпідставно, оскільки відсутня документація на підтвердження правомірності та законності перерахування вказаних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2017р. порушено провадження у справі № 910/17863/17 та призначено розгляд справи на 16.11.2017р. о 12-00.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017р. розгляд справи відкладено на 30.11.2017р., у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням витребуваних судом документів.

24.11.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва від товариства з додатковою відповідальністю "Нафта Транс" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Обов'язок забезпечення проведення відеоконференції позивач просить покласти на господарський суд Черкаської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017р. відмовлено в задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" про проведення судового засідання, призначеного на 30.11.2017р., по справі №910/17863/17 в режимі відеоконференції.

29.11.2017р. та 01.12.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано пояснення на виконання вимог ухвали суду за вих. № 01/5026/442/2011/634 від 28.11.2017р.

Представники позивача в судове засідання 30.11.2017р. не з'явилися, при цьому 30.11.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про відкладення розгляду справи у разі, якщо судом не вирішено питання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача, у зв'язку з його безпідставністю, оскільки ухвалою суду від 27.11.2017р. вже вирішено питання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Крім того, позивач надіслав на адресу суду витребувані судом докази та пояснення по справі.

Представники відповідача в судове засідання 30.11.2017р. вдруге не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 13.10.2017р. та ухвалу від 16.11.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена у позовній заяві, та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте поштове відправлення повернуто на адресу суду без вручення з відповідною відміткою поштової установи.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Також, незважаючи на те, що представник позивача в судове засідання не з'явився і не скористався правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого згідно зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, постановою господарського суду Черкаської області від 24.03.2016р. у справі № 01/5026/442/2011 товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.04.2017р. у справі №01/5026/442/2011 продовжено строк ліквідаційної процедури до 24.09.2017р.

В ході виконання повноважень ліквідатора було встановлено, що 31.10.2008 року, 06.11.2008 року та 11.11.2008 року з розрахункового рахунку ТОВ «Нафта Транс» на рахунок № 1000, відкритий відповідачем у ПАТ «Донгорбанк», були перераховані грошові кошти загалом у сумі 308 253,34 грн.

Проте, за твердженням ліквідатора ТОВ «Нафта Транс», вказані кошти були перераховані безпідставно, оскільки відсутня будь-яка підтверджуюча документація щодо правомірності та законності перерахування коштів у сумі 308 253,34 грн. на користь відповідача, та будь-які відомості про перерахування вказаної суми коштів раніше на рахунок відповідача, а також, що таке перерахування здійснено помилково.

При цьому, у позові зазначено, що станом на сьогоднішній день на адресу ліквідатора ТОВ «Нафта Транс» не надійшла, ані відповідь від відповідача щодо правовідносин на підтвердження перерахування коштів у сумі 308 253,34 грн., що виникали між позивачем та відповідачем, ані бухгалтерська та інша документація банкрута, печатки і штампи тощо, не були передані ліквідатору колишніми керівниками та засновниками ТОВ «Нафта Транс».

Враховуючи вищевикладене, ліквідатор ТОВ «Нафта Транс» звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача безпідставно перераховані кошти в сумі 308 253,34 грн. в судовому порядку.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України).

Отже, вимоги про повернення коштів на підставі вказаної статті можуть висуватися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що між позивачем та відповідачем не укладався договір, на виконання умов якого ТОВ «Нафта Транс» було перераховано грошові кошти загалом в сумі 308 253,34 грн., як і не підтверджено належними та допустимими доказами безпідставність перерахування вказаних коштів на користь відповідача.

Обставини, що ліквідатору ТОВ «Нафта Транс» не було передано ніякої бухгалтерської та іншої документації, з якої можна встановити наявність господарських правовідносин між позивачем та відповідачем, та підстави перерахування спірних коштів, не підтверджує факту, що кошти в сумі 308 253,34 грн. були перераховані безпідставно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, за допомогою яких можна встановити обставини справи, та не підтверджено факт відсутності договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, як і того, що грошові кошти в сумі 308 253,34 грн. відповідач отримав безпідставно.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Водночас, ухвалою від 13.10.2017р. суд звільнив позивача від сплати судового збору, у зв'язку з чим судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.12.2017р.

Суддя А.І. Привалов