ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2017 Справа № 904/9070/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", м. Дніпро

про стягнення 24 288 грн. 32 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №007.1Др-96-1217 від 01.12.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 01.11.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" заборгованість в розмірі 24 288 грн. 32 коп., з яких: 21 686 грн. 00 коп. - пеня, 2 602 грн. 32 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору на постачання природного газу від 23.02.2017 №41SDpz1733-17.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу від 23.02.2017 № 41SDpz1733-17, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ у розмірі 347 852 грн. 03 коп. основного боргу. Позива зазначає, що вказаний розмір заборгованості стягнуто з відповідача за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2017 у справі № 904/6717/17. Але незважаючи на прийняття судового рішення в зазначеній справі, відповідач продовжує порушувати умови договору шляхом внесення часткових оплат за спожитий природний газ. У звязку із чим позивачем нараховані відповідачу пеня та 3% річних у заявлені сумі.

15.11.2017р. відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що Державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» жодним чином не заперечує і не ухиляється від сплати рахунків за поставлений природний газ, а наявна заборгованість виникла не з вини відповідача, оскільки відсутнє достатнє фінансування Міністерством юстиції України. Зазначена ситуація також підтверджується кошторисом на 2017 рік Державної установи «Дніпровської виправної колонії (№89)», що відображає відповідне фінансування установи, яке призначене для оплати вказаних платежів. Просив в позові відмовити.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2017 по справі № 904/6717/17 (суддя Манько Г.В.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення з Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" заборгованості у розмірі 358 707,17 грн., яка виникла внаслідок невиконання останнім взятих на себе зобовязань згідно договору на постачання природного газу від 23.02.2017 № 41SBDpz1733-17, задоволено повністю. Стягнуто з Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" заборгованість в сумі 347 852 грн. 03 коп., пеню в розмірі 9 708 грн. 18 коп., 3% річних в сумі 1 146 грн. 96 коп. та 5 380 грн. 61 коп. витрат позивача по сплаті судового збору.

За приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2017 по справі № 904/6717/17 встановлено наступне.

23.02.2017 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір на постачання природного газу № 41SBDpz1733-17 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктом 2.2.4 Договору передбачено, що постачання газу здійснюється за умовами підтвердження в установленому порядку Оператором ГТС місячного обсягу постачання газу, виділеного для забезпечення Споживача.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання - передачі газу зобов'язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання - передачі (п. 2.9.3 Договору).

Відповідно п.п. 2.9.3 Договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаними постачальником та споживачем актами приймання - передачі.

Сторонами підписано Акти приймання - передачі природного газу за квітень - травень 2017р.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем не пізніше 30 (31) числа розрахункового місяця, у якому здійснюється постачання природного газу.

До Договору сторонами підписано Додаткові угоди № 1-8 згідно яких змінювався обсяг постачання газу та ціна.

Згідно п. 5.4.2 Договору споживач зобов'язаний виконувати умови Договору, оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Згідно наданих доказів на час розгляду справи № 904/6717/17 заборгованість відповідача за природний газ поставлений позивачем у період квітень - травень 2017 складала 347 852 грн. 03 коп.

Позивач стверджує, що незважаючи на прийняття судового рішення в зазначеній справі, відповідач продовжує порушувати умови договору, шляхом внесення часткових оплат за спожитий природний газ, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень:

- № 1552 від 29.08.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 93 317 грн. 24 коп., з призначенням платежу: «газ за квітень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00019817 від 30.04.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 18);

- № 1553 від 29.08.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 8 404 грн. 02 коп., з призначенням платежу: «газ за квітень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00019817 від 30.04.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 17);

- № 1644 від 06.09.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 6 487 грн. 94 коп., з призначенням платежу: «газ за квітень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00019817 від 30.04.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 20);

- № 1678 від 06.09.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 6 грн. 00 коп., з призначенням платежу: «газ за квітень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00019817 від 30.04.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 19);

- № 1736 від 18.09.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 55 479 грн. 74 коп., з призначенням платежу: «газ за квітень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00019817 від 30.04.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 22);

- № 1551 від 29.08.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 5 685 грн. 28 коп., з призначенням платежу: «газ за травень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00022646 від 31.05.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 16);

- № 1737 від 18.09.2017 про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 30 520 грн. 26 коп., з призначенням платежу: «газ за травень 2017р.; зг. Акту № ДОЗ00022646 від 31.05.2017р., дог. № 41SBDpz1733-17 від 23.02.2017р.» (а.с. 21).

Розрахунок пені та 3% річних по справі № 904/6717/17 здійснювався:

- за Актом приймання - передачі природного газу за квітень 2017 за період з 01.05.2017 по 12.06.2017;

- за Актом приймання - передачі природного газу за травень 2017 за період з 26.05.2017 по 30.06.2017.

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» звернулось до суду з даним позовом про стягнення з відповідача нарахованих на підставі п. 6.2.1 договору пені:

- за Актом приймання - передачі природного газу за квітень 2017 за період з 13.06.2017 по 18.09.2017;

- за Актом приймання - передачі природного газу за травень 2017 за період з 01.07.2017 по 10.10.2017 у загальному розмірі 21 686 грн. 00 коп.

та нарахованих на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних:

- за Актом приймання - передачі природного газу за квітень 2017 за період з 13.06.2017 по 18.09.2017;

- за Актом приймання - передачі природного газу за травень 2017 за період з 01.07.2017 по 10.10.2017 у загальному розмірі 2 602 грн. 32 коп.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі про надання послуг від 01.01.2012р., є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6.2.1 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перевірку розрахунку пені, 3% річних позивача та встановлено, що він виконаний не правильно.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню та 3% річних:

- за Актом приймання - передачі природного газу за квітень 2017:

- на суму 163 694 грн. 94 коп. за період з 13.06.2017 по 29.08.2017;

- на суму 56 228 грн. 40 коп. за період з 30.08.2017 по 07.09.2017;

- на суму 49 794 грн. 46 коп. за період з 08.09.2017 по 18.09.2017;

- за Актом приймання - передачі природного газу за травень 2017:

- на суму 184 157 грн. 09 коп. за період з 01.07.2017 по 18.09.2017;

- на суму 147 951 грн. 55 коп. за період з 20.09.2017 по 10.10.2017.

Однак, при розрахунку позивачем не враховано приписи п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, відповідно до яких день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

Також при розрахунку позивачем не правильно враховано часткові оплати відповідача при визначенні сум, на які здійснюються нарахування та відповідно й періодів вказаних нарахувань.

З урахуванням часткових оплат відповідача за спожитий природний газ, згідно наявних у справі платіжних доручень (а.с.16-22), правильним буде нарахування пені та 3% річних:

- за Актом приймання - передачі природного газу за квітень 2017:

- на суму 163 694 грн. 94 коп. за період з 13.06.2017 по 28.08.2017;

- на суму 61 973 грн. 68 коп. (163 694 грн. 94 коп. 101 721 грн. 26 коп. (93 317 грн. 24 коп. + 8 404 грн. 02 коп. часткова оплата природного газу за квітень 2017, здійснена відповідачем 29.08.2017р.) за період з 29.08.2017 по 05.09.2017;

- на суму 55 479 грн. 74 коп. (61 973 грн. 68 коп. 6 493 грн. 94 коп. часткова оплата природного газу за квітень 2017, здійснена відповідачем 06.09.2017) за період з 06.09.2017 по 17.09.2017 (оскільки часткова оплата природного газу за квітень 2017 в розмірі 55 479 грн. 74 коп. була здійснена відповідачем 18.09.2017);

- за Актом приймання - передачі природного газу за травень 2017:

- на суму 184 157 грн. 09 коп. за період з 01.07.2017 по 28.08.2017;

- на суму 178 471 грн. 81 коп. (184 157 грн. 09 коп. 5 685 грн. 28 коп. часткова оплата природного газу за травень 2017, здійснена відповідачем 29.08.2017) за період з 29.08.2017 по 17.09.2017;

- на суму 147 951 грн. 55 коп. (178 471 грн. 81 коп. 30 520 грн. 26 коп. часткова оплата природного газу за травень 2017, здійснена відповідачем 18.09.2017) за період з 18.09.2017 по 10.10.2017р.

Однак, оскільки господарський не вправі виходити за межі позовних вимог, пеня та 3% річних підлягають нарахуванню з урахуванням меж періодів та грошових сум, на які здійснюються вказані нарахування, зазначених позивачем у його розрахунку, а саме:

- за Актом приймання - передачі природного газу за квітень 2017:

- на суму 163 694 грн. 94 коп. за період з 13.06.2017 по 28.08.2017;

- на суму 56 228 грн. 40 коп. за період з 30.08.2017 по 05.09.2017;

- на суму 49 794 грн. 46 коп. за період з 08.09.2017 по 17.09.2017;

- за Актом приймання - передачі природного газу за травень 2017:

- на суму 184 157 грн. 09 коп. за період з 01.07.2017 по 28.08.2017;

- на суму 147 951 грн. 55 коп. за період з 18.09.2017 по 10.10.2017.

З урахуванням вищевказаного, судом здійснено розрахунок, відповідно до якого загальний розмір пені становить 19 083 грн. 06 коп., розмір 3% річних - 2 289 грн. 98 коп. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого природного газу, чим порушив умови укладеної із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 19 083 грн. 06 коп. пені та 2 289 грн. 98 коп. 3% річних - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, щодо посилань відповідача на той факт, що основною причиною несвоєчасної оплати поставленого позивачем природного газу є відсутність достатнього фінансування Міністерством юстиції України, суд зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у даному випадку порушення грошового зобов'язання, суд не приймає доводи відповідача щодо неможливості виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).(п.1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р.).

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" (49102, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, 2, ) 19 083 грн. 06 коп. (девятнадцять тисяч вісімдесят три грн.. 06 коп.) пені, 2 289 грн. 98 коп. (дві тисячі двісті вісімдесят девять грн.. 98 коп.) 3% річних, 1 407 грн. 96 коп. (одну тисячу чотириста сім грн.. 96 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 11.12.2017