КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа№ 911/1719/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхіні І.В.

За участю представників:

від позивача 2: Андрійко Є.Л. - представник за довіреністю № 14-174 від 23.10.2017

від відповідача: Мамаєв Д.Ю. - представник за довіреністю від 27.03.2017

від інших учасників судового процесу: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.10.2017

про про задоволення заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню

у справі № 911/1719/13 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Першого заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі: 1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»

про стягнення 7 857 852,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.10.2017 у справі № 911/1719/13 заяву Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2013 в частині стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 722 446,66 грн. пені, 75 738,80 грн., 62 347,56 грн. інфляційних втрат та 400 248,25 грн. 3 % річних.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області та відмовити в задоволенні заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 04.12.2017 представник позивача 2 уточнив вимоги апеляційної скарги, зазначивши про те, що просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області 31.10.2017 у справі № 911/1719/13 та відмовити у задоволенні заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що спірна ухвала є необґрунтованою, винесеною безпідставно при неповному з'ясуванні та недоведеності фактичних обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт постався на ті самі обставини, що й під час розгляду заяви судом першої інстанції по суті, а саме на те, що:

- враховуючи імперативні приписи ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України щодо обов'язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, норма ч. 4 ст. 117 ГПК України визначає можливість припинення судового рішення, що набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу. Обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобов'язань боржника, адже в іншому випадку між сторонами з цього приводу виникає спір про право, який неможливо вирішити лише шляхом застосування процесуальної норми;

- для врегулювання заборгованості з неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» шляхом списання відповідач має набути статусу учасника такої процедури, тобто бути включеним до реєстру, проте відповідачем не надано доказів включення його до вказаного переліку, що виключає можливість застосування до нього вказаної процедури;

- заборгованість, стягнення якої було предметом розгляду у цій справі, виникла у відповідача за укладеним з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» договором на постачання природного газу для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання № 900900042-ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011 (позивач набув права на її стягнення за укладеним з останнім договором про відступленням права вимоги № 14/7109/12 від 21.11.2012 - примітка суду), водночас згідно з приписами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає заборгованість, що виникла у боржника перед кредитором, проте, враховуючи, що позивач фактично не був продавцем спірного природного газу, застосування до спірних правовідносин вказаного закону не є можливим;

- відповідно до ст. 58 Конституції України, яка в силу положень частини другої статті 8 Конституції України є нормою прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, тобто, на думку заявника, вимоги відносно припинених зобов'язань апріорі не підлягають задоволенню.

Ухвалою від 20.11.2017 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Прокуратура та відповідач 1 в судове засідання представників не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, та те, що згідно з ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників прокуратури та відповідача 1 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник позивача 2 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача 2 та відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу, пені, штрафу 3% річних та інфляційних втрат за поставлений за укладеним відповідачем з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» договором на постачання природного газу для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання № 900900042-ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011 газ, право на стягнення яких позивач набув за укладеним з останнім договором про відступленням права вимоги № 14/7109/12 від 21.11.2012.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.06.2013, повний текст якого складений 01.07.2013, у справі № 911/1719/13 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 6 443 952,55 грн. основного боргу, 722 446,66 грн. пені, 75 738,80 грн. штрафу, 62 347,56 інфляційних втрат та 400 248,25 грн. 3 % річних.

16.07.2013 на виконання вказаного рішення Господарським судом Київської області видано наказ № 911/1719/13 (далі Наказ) (а.с. 172 т. 1).

26.09.2017 відповідач звернувся до Господарського суду Київської області з заявою про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню (а.с. 9-11 т. 3), в якій просив визнати Наказ таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 722 446,66 грн. пені, 75 738,80 грн. штрафу, 62 347,56 інфляційних втрат та 400 248,25 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.10.2017 у справі № 911/3914/14 заяву Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню, задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2013 в частині стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 722 446,66 грн. пені, 75 738,80 грн. штрафу, 62 347,56 інфляційних втрат та 400 248,25 грн. 3 % річних.

Задовольняючи заяву відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заборгованість підлягає списанню на виконання вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а відтак, обов'язок відповідача щодо сплати цих сум слід вважати припиненим, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

В обґрунтування поданої заяви відповідач послався на те, що 30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до приписів якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а відтак, враховуючи обставини сплати основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу № 900900042-ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011, нараховані суми пені, інфляційних та 3% річних підлягають списанню відповідно до норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з приписами ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом (ч. 4 ст. 117 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Врегулювання заборгованості згідно з нормами Закону може відбуватися шляхом проведення взаємозаліку, реструктуризації заборгованості або її списання.

Відповідно до статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону є, в тому числі кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наявного у матеріалах справи повідомлення про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії відповідно за Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (а.с. 43 т. 3) слідує, що відповідача внесено до вказаного реєстру згідно з наказом Мінрегіону від 25.10.2017 № 279.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Законом.

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Той факт, що у зобов'язанні змінився кредитор у зв'язку з укладенням договору уступки права вимоги, на що посилається позивач 2, на вказані обставини не впливає.

З наявних в матеріах справи документальних доказів, а саме Акту звіряння розрахунків від 31.10.2014 (а.с. 59-59зворот т. 2) та Сальло по предприятию відповідача за період з 01.11.2012 по 31.05.2016 (а.с. 140-141 т. т. 2) слідує, що основний борг був відповідачем погашений 28.10.2014.

Позивач у своїх Запереченнях на заву про розстрочку виконання рішення (а.с. 128-132 т. 2) вказаний факт підтвердив.

У судовому засіданні представники позивача 2 та відповідача вказаних обставин не заперечили.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, з матеріалів справи слідує, що відповідач погасив заборгованість за спірним договором на постачання природного газу для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання № 900900042-ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011 до набрання чинності Законом.

З огляду на вищевикладене, є підстави вважати, що обставини для визнання Наказу таким, що частково не підлягає виконанню, в цьому випадку є безспірними, а відповідні зобов'язання відповідача припиненими.

Посилання позивача 2 на можливість виникнення між сторонами спорів про право, визнаються колегією суддів недоведеними.

Крім того, слід зазначити про те, що період часу, на який поширюється дія Закону, та конкретні умови, за яких норми Закону можуть застосовуватись, встановлені в тексті самого Закону, а відтак, посилання позивача 2 на ст. 58 Конституції України, якою внормовано дію нормативно-правових актів у часі, як на підставу для відмови відповідачу у його заяві, до уваги колегією суддів не приймаються.

За таких обставин, враховуючи, що станом на день набрання чинності відповідач не мав кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання № 900900042-ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011, та беручи до уваги те, що відповідача внесено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а відтак, на нього поширюється дія Закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що 722 446,66 грн. пені, 75 738,80 грн. штрафу, 62 347,56 інфляційних втрат та 400 248,25 грн. 3 % річних підлягають списанню згідно ч. 3 ст. 7 Закону та правомірно задовольнив подану відповідачем заяву, визнавши таким, що не підлягає виконанню, наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2013 в частині стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 722 446,66 грн. пені, 75 738,80 грн. штрафу, 62 347,56 інфляційних втрат та 400 248,25 грн. 3 % річних.

Правові підстави для скасування ухвали Господарського суду Київської області від 31.10.2017 про задоволення заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 911/1719/13, та для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відсутні.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати на подачу апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101, 106, 117 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду Київської області від 31.10.2017 про задоволення заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 911/1719/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 31.10.2017 про задоволення заяви Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 911/1719/13 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1719/13.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна

`