ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Справа № 910/3497/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддів Барицької Т.Л., Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефенес Пропертіз Лімітед" (Company "Efenes Properties Limited")

на рішення та на постановуГосподарського суду міста Києва від 23.05.2017 Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017
у справі№ 910/3497/17
Господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ефенес Пропертіз Лімітед" (Company "Efenes Properties Limited")
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скілінг"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ Груп"
треті особи1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович; 2. Дочірнє підприємство "Фірма "Дайленко"; 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс"; 4. Публічне акціонерне товариство "Перехідний банк "РВС Банк"
провизнання недійсним позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання недійсним договору купівлі-продажу
за участю представників:

позивача: Ковальова Л.Ф.;

відповідача-1: Гладишенко М.І.;

відповідача-2: Гаврин Д.В.; Серт О.В.;

третьої особи-1: повідомлений, але не з'явився;

третьої особи-2: повідомлений, але не з'явився;

третьої особи-3: повідомлений, але не з'явився;

третьої особи-4: Куліш В.В.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/3497/17 (суддя - Демидов В.О.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Жук Г.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/3497/17 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі надали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять її відхилити, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій у даній справі залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу від третій осіб не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між ЗАТ "Сведбанк Інвест" (правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", в свою чергу правонаступником якого є ПАТ "Омега Банк") (Банк) та ДП "Фірма "Дайленко" (Позичальник) 22.07.2008 укладено кредитний договір № 638, за умовами якого забезпеченість виконання зобов'язань за договором є обов'язковою умовою договору. Виконання зобов'язань Позичальника за договором забезпечується: іпотекою нежилих приміщень з № 1 по № 5, №5а, № 6 по № 20 (групи приміщень 15), №№ 1, 1а, з № 2 по № 10 (групи приміщень 16), з № 1 по № 11, №№ 11а, 12, 13 (групи приміщень 18) фізкультурно-оздоровчого комплексу загальною площею 1 324,6 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (літера А), що належать компанії Efenes properties limited (Кіпр) загальною заставною вартістю 15 609 765,72 дол. США.

Згідно п. 5.3 кредитного договору, у разі несвоєчасного виконання Позичальником грошових зобов'язань за договором Банк має право погасити заборгованість в першу чергу за рахунок забезпечення.

Банк має право здійснювати уступку права вимоги до Позичальника за договором відповідно до законодавства (п. 10.6 кредитного договору).

30.07.2008 між ТОВ "Ефенес Пропертіз Лімітед" (Company "Efenes Properties Limited") (Іпотекодавець) та ЗАТ "Сведбанк Інвест" (Іпотекодержатель) укладено іпотечний договір №638/ІП-3 за умовами якого в якості забезпечення виконання ДП "Фірма "Дайленко" зобов'язань за кредитним договором від 22.07.2008 № 638, Іпотекодавець передав, а ЗАТ Іпотекодержатель прийняв в іпотеку предмет іпотеки - нежитлові приміщення з №1 по №5, №5а, з №6 по №20 (групи приміщень 15), № 1, №1а, з №2 по №10 (групи приміщень №16), з №1 по №11, №№11а, 12, 13 (групи приміщень №18 - фізкультурно-оздоровчий комплекс (літ. А), загальною площею 1324,60 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, власником був ТОВ "Efenes properties limited".

Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених Законом України "Про іпотеку" та (або) Іпотечним договором, а також, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором ці зобов'язання не будуть виконані, а саме: при несплаті в строк сум процентів за користування кредитом, та (або) при повному або частковому неповерненні суми кредиту у встановлені строки відповідно до Кредитного договору; та (або) при несплаті або частковій несплаті в строк сум комісій, пені та (або) штрафів, а також в інших випадках невиконання умов Кредитного договору. У зазначених випадках Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності інших застав (іпотек) та інших видів забезпечення виконання зобов'язань за іншими договорами, укладеними з Кредитодавцем за кредитним договором, без додержання будь-якої черговості.

Згідно з п. 4.2 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором Іпотекодержателя в т.ч. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до п. 4.5 іпотечного договору, зазначене у п. 4.2 іпотечного договору є застереженням про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідним та достатнім для звернення Іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки.

Між ПАТ "Омега банк" (Продавець) та ТОВ "ФК "Іпотека Кредит" (Покупець) 31.12.2014 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого всі права за кредитним договором передані новому кредитору - ТОВ "ФК "Іпотека Кредит".

Пунктом 42 додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014, з урахуванням змін внесених додатковим договором від 09.01.2015, визначено кредитний договір від 22.07.2008 № 638 Позичальником за яким є ДП "Фірма Дайленко", разом з договорами іпотеки №№638/ІП-1, 638/ІП-2, 638/ІП-4 укладених з ДП "Фірма Дайленко" та договором поруки №638/П-1, укладеним з ОСОБА_10

Однак, як дослідили суди попередніх інстанцій, забезпечення у вигляді іпотечного договору № 638/ІП-3 зазначений договір не містить, що встановлено під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/12302/16, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 1 статуту ПАТ "Перехідний банк "РВС банк", Перехідний банк є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2015 (протокол №102/15) зі змінами від 12.06.2015 (протокол № 127/15), активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов'язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями ПАТ "Омега Банк".

03.07.2015 ПАТ "Омега Банк" (Неплатоспроможний банк) та ПАТ "Перехідний банк "РВС банк" (Перехідний банк) складено акт № 124/07/2015-К приймання-передачі перехідному банку ПАТ "Перехідний банк "РВС банк" прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ "Омега Банк", за яким Неплатоспроможний банк передав, а Перехідний банк у порядку правонаступництва прийняв всі права кредитора у зобов'язаннях за наступними договорами (права на активи): кредитний договір від 22.07.2008 № 638 з ДП "Фірма "Дайленко", з усіма змінами та доповненнями, що є невід'ємною його частиною згідно з додатком № 1 до акту (основний договір), договорами, укладеними на забезпечення зобов'язань за основним договором, з усіма змінами та доповненнями.

Відповідно до пп. 4.1 акту, з моменту підписання акту, Перехідний банк набуває всіх прав кредитора за основним договором та кожним договором забезпечення та одержує, включаючи але не обмежуючись, в т.ч. право звернути стягнення на предмет застави за договорами забезпечення та за рахунок предмету застави задовольнити свої вимоги за основним договором у повному обсязі, у разі невиконання боржниками за основним договором зобов'язань за основним договором та/або боржниками за договорами забезпечення зобов'язань за договорами забезпечення.

30.09.2016 між ПАТ "Перехідний банк "РВС банк" (Первісний кредитор) та ТОВ "ФК "Арбо Фінанс" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги за умовами якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв на себе право вимоги належного виконання зобов'язань ДП "Фірма "Дайленко" за кредитним договором №638 з урахуванням усіх змін та доповнень, а також право Іпотекодержателя, що виникають з іпотечного договору № 638/ІП-3.

З моменту підписання уповноваженими представниками сторін цього договору та акту прийому-передачі права вимоги Новий кредитор повністю замінює Первісного кредитора у основному договорі, та отримує всі права, що виникають з договору, укладеного в забезпечення виконання боржником зобов'язань за основним договором (п. 1.3 договору).

Між ПАТ "Перехідний банк "РВС банк" та ТОВ "ФК "Арбо Фінанс" 30.09.2016 підписано акт прийому-передачі документів до договору про відступлення права вимоги від 30.09.2016 № 3046 відповідно до якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв серед іншого акт приймання-передачі прав на активи від ПАТ "Омега Банк", копію кредитного договору № 638, дублікат іпотечного договору № 638/ІП-3.

08.12.2016 між ТОВ "ФК "Арбо Фінанс" (Первісний кредитор) та ТОВ "ФК "Скілінг" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв право вимоги належного виконання зобов'язань ДП "Фірма Дайленко" за кредитним договором № 638, а також право права Іпотекодержателя, що виникають з іпотечного договору № 638/ІП-3.

За рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. № 33186072 про Державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.12.2016 право власності на предмет іпотеки зареєстроване за ТОВ "ФК "Скілінг", що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2016 р. № 77279727, що свідчить про те, що ТОВ "ФК "Скілінг" здійснив позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки.

В свою чергу, 30.12.2016 між ТОВ "Фінансова компанія "Скілінг" (Продавець) та ТОВ "БФ Груп" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу за умовами якого Продавець передав у власність Покупця фізкультурно-оздоровчий комплекс загальною площею 1324,60кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вірно зазначають суди попередніх інстанцій, вважаючи позасудове звернення стягнення на нерухоме майно, що було предметом іпотеки та його подальший продаж за договором купівлі-продажу від 30.12.2016 незаконним, позивач звернувся з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходили з положень ЦК України, Законів України "Про іпотеку", "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно" та, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель, надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п. 8.3 іпотечного договору, у відносинах з приводу іпотечного договору сторони можуть офіційно посилатися лише на повідомлення у письмовій формі, що вручені безпосередньо під розпис, направлені поштою (рекомендовані листи), телеграфом або факсом.

ТОВ "Фінансова компанія "Арбо Фінанс" 05.10.2016 звернулося до ТОВ "Ефенес пропертіз лімітед" (№ 05.10/15-5), ДП "Фірма Дайленко" (№ 05.10/16-1), ОСОБА_11 (№ 05.10/16-1), ОСОБА_12 (№ 05-10/16-7), ОСОБА_13 (№ 05.10/16-3) з вимогами про усунення порушення за кКредитним та іпотечним договорами, у яких зазначало про існування заборгованості за кредитним договором № 638, яку вимагало погасити у тридцяти денний строк з дня отримання вказаних вимог, а також зауважило про те, що у випадку невиконання зазначеної вимоги буде проводити стягнення заборгованості передбаченим законодавством та договором № 638/ІП-3 шляхом, передбачений діючим законодавством України.

Також, 19.10.2016 у газеті центральних органів виконавчої влади "Урядовий кур'єр" № 195 (5815) опубліковано Вимогу про усунення порушень за кредитним та іпотечним договором.

08.12.2016 на підставі договору про відступлення прав вимоги (щодо виконання кредитного договору та договору іпотеки № 638/ІП-3) ТОВ "ФК "Скілінг" прийняло право вимоги належного виконання зобов'язань ДП "Фірма Дайленко" за кредитним договором № 638, а також право вимоги за договорами, якими забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме права Іпотекодержателя, що виникають з іпотечного договору № 638/ІП-3. Про даніі обставини Новий кредитор повідомив ДП "Фірма "Дайленко", ТОВ "Ефенес Пропертіз Лімітед", ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 листами від 09.12.2016.

Таким чином, за договором про відступлення прав вимоги від 08.12.2016 ТОВ "ФК "Скілінг" набуло в т.ч. прав ТОВ "ФК"Арбо Фінанс", які передбачені договором іпотеки на випадок невиконання вимоги про погашення заборгованості, позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Водночас, статтею 35 Закону України "Про іпотеку" не передбачено повторного звернення із письмовою вимогою про усунення порушення у разі зміни кредитора, якщо первісним кредитором така вимога вже направлялась.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшли обґрунтованого висновку, що доводи позивача щодо не направлення відповідачем-1 позивачеві в порушення вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" письмової вимоги про виконання порушеного зобов'язання є безпідставними.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відхилили доводи позивача про те, що станом на момент здійснення позасудового стягнення була чинною іпотека за договором № 814 та накладений арешт постановою державного виконавця від 13.01.2015 № 45622249.

Як встановили суди, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у справі № 826/24434/15 визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 індексний номер № 24568213 від 18.09.2015 щодо державної реєстрації права власності за ПАТ "Перехідний банк "РВС Банк" нерухомого майна - фізкультурно-оздоровчого комплексу загальною площею 1324,60 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) (позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки) з підстав невідповідності дій нотаріуса наданим їй на момент їх вчинення повноваженням щодо реєстрації.

З урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації, ПАТ "Перехідний банк "РВС Банк" подано заяву про поновлення у Державному реєстрі речових прав на об'єкти нерухомого майна та запису про обтяження спірного нерухомого майна, таким чином, чинність іпотечного договору не була припинена і зобов'язання сторін за ним залишилися незмінними.

Поряд з цим, суди дослідили, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборона відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 20.09.2016 ТОВ "Ефенес Пропертиз Лімітед" за договором іпотеки № 814 передано спірні приміщення в іпотеку ОСОБА_15 у якості забезпечення виконання зобов'язання за договором позики укладеним з ОСОБА_12

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Тобто вказаною нормою передбачено право, а не обов'язок реєстратора відмовити у здійсненні відповідних дій.

При цьому, відповідно до положень п. 61 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Постановою начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції в м. Києві від 28.12.2016 спірне майно було звільнене з-під арешту, помилково накладеного постановою державного виконавця від 13.01.2015 № 45622249 в процесі виконання виконавчого листа № 761/6536/13-ц про стягнення з ОСОБА_11 на користь ПАТ "КБ "Даніель" боргу.

Таким чином, суди обґрунтовано, дослідивши матеріали справи та врахувавши вимоги вищенаведеного законодавства, відхилили доводи позивача про неможливість позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок накладення арешту на предмет іпотеки.

Відносно посилань позивача на те, що строк позовної давності для звернення відповідача-1 з вимогами від 05.10.2016 пропущено, суди першої та апеляційної інстанцій, зазначили, що ПАТ "Сведбанк" надіслано ДП "Фірма "Дайленко", ТОВ "Ефенес Пропертіз Лімітед" та ОСОБА_10 вимогу від 08.08.2011 № 5789 про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № 638, а рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2014 у справі № 27/319, з ДП "Фірма "Дайленко" на користь ПАТ "Сведбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № 638.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи, що вимоги від 05.10.2016 про усунення порушення направлено ТОВ "ФК "Арбо Фінанс" до ТОВ "Ефенес пропертіз лімітед", ДП "Фірма Дайленко", ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 направлені 06.10.2016, суди мотивовано визначились, що встановлений для вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки строк позовної давності, станом на момент звернення відповідача-1 з цією вимогою не сплив.

Що стосується вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.12.2016, то місцевий та апеляційний господарські суди, виходячи з того, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків, взявши до уваги доводи позивача та заперечення відповідачів, дослідивши всі матеріали справи в сукупності з урахуванням норм чинного законодавства України встановили, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.12.2016 з якими закон пов'язує визнання недійсними правочинів.

Крім того, суди встановили, що право власності позивача на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки припинено 22.09.2016, оскільки 22.09.2016 на підставі договорів купівлі-продажу позивач здійснив відчуження 1/2 частки предмету іпотеки на користь ОСОБА_13, 1/6 частки предмету іпотеки на користь ОСОБА_11, 1/3 частки предмету іпотеки на користь ОСОБА_12, що підтверджується інформаційною довідкою від 03.10.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборона відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку", у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене вище, судова колегія суду касаційної інстанції погоджується з висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач на момент вчинення дій щодо позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки та укладення договору від 30.12.2016, власником предмета іпотеки не був і оскільки позивачем не доведено, що оспорюваним зверненням стягнення на предмет іпотеки відповідачем-1 та оспорюваним договором купівлі-продажу від 30.12.2016 відповідачем-2 порушено права або охоронювані законом інтереси позивача у справі, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову в повному обсязі.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що як місцевим, так і апеляційним господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що доводи скаржника фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 1115, 1117 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм законодавства при прийнятті судових рішень у даній справі не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для їх зміни чи скасування колегія суддів касаційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ефенес Пропертіз Лімітед" (Company "Efenes Properties Limited") залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №910/3497/17 - без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Т.П. КОЗИР