ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" грудня 2017 р.Справа № 916/2428/17

За позовом: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний»;

до відповідача: Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс»;

про стягнення;

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю №103-13/43 від05.07.2017р.;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: 09.10.2017р. Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний», звернулось до господарського суду Одеської області з позовної заявою, в якій просить стягнути з Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс» 23237,93грн. основної заборгованості, 3379,27грн. інфляційних втрат, 757,35 грн. 3% річних, 7060,42грн. пені.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/2428/17, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

04.12.2017р. від Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» надійшли письмові пояснення до позовної заяви, відповідно до яких, позивач обґрунтовує нарахування пені понад шість місяців.

Відповідач в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області направлялись відповідачу за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та безкоштовному запиті з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 «Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи викладене, справа розглядається без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 04.12.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

02 липня 2015 року між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» (ДП «МТП «Южний», ОСОБА_2) та Комунальним підприємством «Готельно-житловий комплекс» (КП «ГЖК», ОСОБА_3) укладений договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № КХ - 62 (Договір).

Згідно з розділом 1 ОСОБА_4 ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування державне окремо індивідуально визначене майно (далі ОСОБА_3) згідно з Переліком об'єктів оренди за вартістю, яка визначена за незалежною експертною оцінкою, що наведений у Додатку №1 та є невід'ємною частиною цього ОСОБА_4.

Відповідно до пункту 3.1. ОСОБА_4 Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 786, і становить 1277,46 грн. (одна тисяча двісті сімдесят сім грн. 46 коп.) без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2015 року, що наведена у Додатку № 2 та є невід'ємною частиною ОСОБА_4.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному

чинним податковим законодавством.

Відповідно до пункту 3.2. ОСОБА_4 орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.3., 3.5 ОСОБА_4 передбачено, що орендна плата у розмірі 100% перераховується ОСОБА_3 Орендодавцеві щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Як зазначає позивач, згідно картки взаєморозрахунків по фірмі КП «ГЖК» за період з 01.07.2015р. по 31.03.2016р. відповідачем було здійснено останню виплату по орендній платі згідно Рахунку № 88 від 31.01.2016 на суму 2 041,85 гривень за січень 2016 року.

В період з 13.02.2016р. по 31.12.2016р., ДП «МТП «Южний» щомісячно виставляв та направляв на адресу КП «ГЖК» для оплати наступні рахунки:

1. Рахунок від 29.02.2016 № 156 на суму 2 033,68 гривень за лютий 2016 року;

2. Рахунок від 31.03.2016 № 221 на суму 2 054,02 гривень за березень 2016 року;

3. Рахунок від 30.04.2016 № 286 на суму 2 125,91 гривень за квітень 2016 року;

4. Рахунок від 31.05.2016 № 346 на суму 2 128,03 гривень за травень 2016 року;

5. Рахунок від 30.06.2016 № 401 на суму 2 123,77 гривень за червень 2016 року;

6. Рахунок від 31.07.2016 № 460 на суму 2 121,65 гривень за липень 2016 року;

7. Рахунок від 31.08.2016 № 518 на суму 2 115,29 гривень за серпень 2016 року;

8. Рахунок від 30.09.2016 № 582 на суму 2 153,40 гривень за вересень 2016 року;

9. Рахунок від 31.10.2016 № 646 на суму 2 213,70 гривень за жовтень 2016 року;

10. Рахунок від 31.11.2016 № 705 на суму 2 253,55 гривень за листопад 2016 року;

11. Рахунок від 31.12.2016 № 782 на суму 2 273,83 гривень за грудень 2016 року.

Крім цього, відповідачу направлялись також підписані акти приймання-передачі виконаних послуг, але КП «ГЖК» зі своєї сторони жодного разу не повернуто підписані акти приймання-передачі виконаних послуг.

Як зазначає позивач, з лютого місяця 2016 року відповідач грубо порушує п. 5.2 ОСОБА_4, а саме не виконував зобовязання зі сплати орендної плати за користування орендованим майном.

Тоді як, за умовами п. 9.1 та 9.2 ОСОБА_4 за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим ОСОБА_4 сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. ОСОБА_3 відшкодовує ОСОБА_2 заподіяні ним матеріальні збитки у повному обсязі незалежно від сплати неустойки та пені.

В даному випадку, 30.01.2016 за вхід. № 495 на адресу Підприємства надійшов лист КП «ГЖК» за вих. № 18/01-08 від 28.01.2016 з повідомленням прийняти кухонне обладнання, яке передано в оренду згідно акту приймання-передачі та проведенням перерахунку орендної плати на залишок обладнання за укладеними ОСОБА_4 від 02.07.2015 № КХ-62 та ОСОБА_4 оренди від 30.12.2015 № КХ-109п.

Фактично, КП «ГЖК» частину кухонного обладнання за актом-приймання передачі державного окремого індивідуального визначеного майна було передано ДП «Южний» тільки - 02.06.2016.

У звязку з чим, ДП «МТП «Южний» будо підготовлено Додаткові угоди до ОСОБА_4 № КХ-62 від 02.07.2015 та ОСОБА_4 оренди № КХ-109п від 30.12.2015 про перенесення залишку обладнання, що залишилося за ОСОБА_4 № КХ-109п від 30.12.2015 у Договір № КХ-62 від 02.07.2015, а також здійснений перерахунок орендної плати на залишок обладнання.

Згідно листа № 148/01-08 від 14.07.2016, директор КП «ГЖК» відмовився підписувати додаткові угоди, мотивуючи це тим, що залишок обладнання буде повернуто Підприємству.

Як зазначає позивач, відповідь на вищевказаний лист, ДП «МТП «Южний» за вих. № 4240/02/312/16 від 19.07.2016 повідомило відповідача про готовність прийняти обладнання, яке передано в оренду та нагадало, що відповідно до положень п. 2.4 ОСОБА_4, у разі припинення або закінчення строку дії цього ОСОБА_4 повертається ОСОБА_3 ОСОБА_2 в тижневий термін після письмового повідомлення ОСОБА_3 з оформленням Акту приймання-передачі ОСОБА_3. У разі не повернення ОСОБА_3 з оренди після закінчення тижневого терміну після повідомлення орендна плата нараховується ОСОБА_2 та сплачується ОСОБА_3 в подвійному обсязі від розміру щомісячної орендної плати з урахуванням індексу інфляції. Відповіді на лист ДП «МТП «Южний» так і не отримало, орендоване майно не повернуто.

ДП «МТП «Южний» листом № 5170/01/312/16 від 09.09.2016 повторно звернулось до КП «ГЖК» з додатковими угодами для підписання та повідомленням, що орендна плата буде нараховуватись згідно діючих ОСОБА_4 до моменту повернення майна за оформленим Актом приймання-передачі майна.

30.09.2016 за вхід. № НОМЕР_1 «МТП «Южний» отримано від КП «ГЖК» лист за вих. № 201/01-08 від 28.09.2016, яким повернуто не підписані додаткові угоди та повідомлено ДП «МТП «Южний», що вони не погоджуються з надісланими розрахунками та сумою орендної плати.

Згідно п. 2.5 ОСОБА_4, за яким ОСОБА_3 повертає ОСОБА_2 аналогічно порядку, встановленому при передачі майна ОСОБА_3 за цим ОСОБА_4. Майно вважається поверненим ОСОБА_2 з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі ОСОБА_2.

Більше того, відповідно до п. 8.2 ОСОБА_4, ОСОБА_2 має право розірвати договір в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання орендарем умов цього договору.

Пунктом 10.7 ОСОБА_4 передбачено, що договір може бути розірваний достроково в односторонньому порядку:

- у разі невиконання Стороною умов цього договору;

- не виконання Стороною вимог страхування державного майна згідно чинного законодавства;

- загрози пошкодження та псування Обєкту, невиконання протипожежної безпеки;

- затримання ОСОБА_3 орендної плати в розмірах і в строк, передбачених цим ОСОБА_4;

- у разі виробничої необхідності Підприємства ОСОБА_2, протягом двох тижнів з дати письмового попередження ОСОБА_3;

- у інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Як зазначає позивач, у звязку з грубим порушенням та не виконанням ОСОБА_3 умов п. 5.1 - 5.6 ОСОБА_4, ДП «МТП «Южний» ініційовано процедуру одностороннього розірвання договорів згідно виписки із протоколу засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії, призначеної наказом від 24.11.2016 № 1504, № 5 від 20.12.2016.

На виконання вищевказаного рішення Підприємства, на адресу КП «ГЖК» 27.12.2016 за вих. № 7261/02/312/16 направлено повідомлення про розірвання ОСОБА_4 орендиокремогоіндивідуально-визначеного майна № КХ - 62 від 02 липня 2015, починаючи з - 01.01.2017.

Враховуючи, що за твердженням позивача, станом на момент подання даного позову заборгованість не сплачена, завдані ДП «МТП «Южний» матеріальні збитки не відшкодовані, позивач був вимушений звернутися до господарського суду Одеської області з відповідним позовом, з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 193 Господарського Кодексу України (ГК України) субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (от. 525 ЦК України).

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Обєктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські обєкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить субєктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 285 ГК України орендар може бути зобовязаний використовувати обєкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду; орендар зобовязаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством, орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан обєкта оренди, орендна плата встановлюється у грошовій формі, строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Аналогічні положення містяться й у главі 58 ЦК України, що регулює правовідносини найму (оренди).

Згідно п. 10.1 Договір діє з моменту підписання Сторонами але не раніше підписання Акту приймання-передачі майна в оренду по 31 грудня 2015, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобовязань.

Пунктом 10.2 передбачено, що умови цього ОСОБА_4 зберігають силу протягом всього строку цього ОСОБА_4, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище ОСОБА_3, в частині зобовязань ОСОБА_3 щодо орендної плати до виконання зобовязань.

Так, за змістом статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 4 статті 284 ГК України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України,якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Судом встановлено, що починаючи з лютого 2016р. КП «ГЖК» перестало сплачувати орендні платежі, а тому у відповідача утворилась заборгованість з оплати рахунків виставлених ДП «МТП «Южний» у період з лютого 2016р. по 31.12.2016р.

Господарський суд Одеської області звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів оплати виставлених позивачем рахунків та актів виконаних робіт, а тому у КП «ГЖК» наявна заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 23 237 (двадцять три тисячі двісті тридцять сім) грн. 93 коп.

Крім цього, у відповідності до п. 3.5 ОСОБА_4 позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної ставки НБУ. Всього, за розрахунком позивача сума пені в розмірі подвійної ставки НБУ становить 7060 грн. 42 коп.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи викладені обставини, суд не погоджується з правовою позицією позивача, з приводу нарахування пені понад 6 місяців, оскільки п. 3.5. ОСОБА_4 не визначає строк нарахування, оскільки, сторони чітко передбачили, що «орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.»

Включення дня оплати в розрахунок дає позивачу право виключно нараховувати пеню лише за сам день оплати, оскільки за загальним правилом день оплати не включається до розрахунку.

Суд не приймає до уваги висновки ВСУ України викладені у постанові від 21.06.2017р. у справі №910/2031/16, оскільки дана постанова прийнята в результаті розгляду інших правовідносин.

Відповідно до п. 8.3 договору, аналіз якого наведено в даній постанові, визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати, передбачених пунктом 6.2 цього договору, останній зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати.

Тобто, встановивши розмір і термін нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто, сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК), у тому числі мають право пов'язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати).

В даному випадку сторони конкретно вказали на період нарахування пені, однак спірний договір не містить такого періоду.

Також суд не приймає до уваги висновки ВСУ України викладені у постанові від 15.04.2015р. у справі №3-53гс15, оскільки дана постанова прийнята в результаті розгляду інших правовідносин.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, аналіз якого наведено в даній постанові, за недотримання термінів оплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконано зобовязання зі сплати, в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

В даному випадку сторони також конкретно вказали на період нарахування пені, однак спірний договір не містить такого періоду.

Отже, враховуючи, що п. 3.5. ОСОБА_4 не містить жодних посилань, на визначений сторонами період нарахування штрафних санкцій, та взагалі передбачає стягнення відповідно до чинного законодавства України, суд не погоджується з правовою позицією позивача, щодо нарахування пені понад 6 місяців.

Отже, за розрахунком господарського суду Одеської області розмір пені становить:

Місяць/рік 2016 Сума оплати (з ПДВ), грн. Граничний строк оплатиРозрахунковий періодКількість днів простроченняСума пені в розмірі подвійноїоблікової ставки НБУ за період прострочення
Лютий2033,6812.03.201613.03.2016-13.09.,84
Березень2054,0212.04.201613.04.2016-13.10.,64
Квітень2125,9112.05.201613.05.2016-13.11.,61
Травень 2128,0312.06.201613.06.2016-13.12.,27
Червень 2123,7712.07.201613.07.2016-13.01.,68
Липень 2121,6512.08.201613.08.2016-13.02.,26
Серпень 2115,2912.09.201613.09.2016-13.03.,22
Вересень 1794,5012.10.201613.10.2016-13.04.,03
Жовтень 2213,7012.11.201613.11.2016-13.05.,20
Листопад2253,5512.12.201613.12.2016-13.06.,57
Грудень 2273,8312.01.201713.01.2017-13.07.,07
Всього, сума пені, яка підлягає стягненню з Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс» за розрахунком господарського суду Одеської області складає 3496,45грн.

Що стосується стягнення 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, крім нарахування пені, встановленої умовами договору, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що інший розмір, ніж передбачений в статті 625 частині 2 ЦК України, ані в ОСОБА_4 - не встановлений, в рамках вказаної правової норми відповідачу також нараховані 3% річних, згідно нижченаведеного розрахунку:

Три проценти річних від суми боргу розраховуються за формулою:

Розмір санкції = Сх 3% х Д : 365 : 100, де

С сума простроченого платежу,

Д кількість днів прострочення,

365/366 кількість днів у році.

Місяць/рік 2016 Сума оплати (з ПДВ), грн. Граничний строк оплатиРозрахунковий періодКількість днів простроченняСума 3 % річних, грн.
Лютий2033,6812.03.201613.03.2016-15.09.201755292,13
Березень2054,0212.04.201613.04.2016-15.09.201752187,84
Квітень2125,9112.05.201613.05.2016-15.09.201749185,68
Травень 2128,0312.06.201613.06.2016-15.09.201746080,36
Червень 2123,7712.07.201613.07.2016-15.09.201743074,98
Липень 2121,6512.08.201613.08.2016-15.09.201739969,51
Серпень 2115,2912.09.201613.09.2016-15.09.201736863,93
Вересень 1794,5012.10.201613.10.2016-15.09.201733849,82
Жовтень 2213,7012.11.201613.11.2016-15.09.201730755,83
Листопад2253,5512.12.201613.12.2016-15.09.201727751,30
Грудень 2273,8312.01.201713.01.2017-15.09.201724645,97
Наданий позивачем розрахунок 3% річних на думку суду, здійснений належним чином, з урахуванням 366 днів у 2016р. зроблений у відповідності з чинними нормативно правовими актами та без арифметичних помилок.

Всього, сума 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача за період 13.03.2016-15.09.2017 становить: 757 грн. 35 коп.

Що стосується стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, суд зазначає наступне.

Порядок застосування індексів інфляції міститься у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а також у роз'ясненні Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 року№ 02-5/223.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІс = (ІІ 1:100) х (ІІ 2:100) х (ІІ 3:100) х...(ІІ 2:100), де

ІІ 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІ 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення,

ІІ Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення

Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою:

С. інфл. = С х ІІ ср.,

де С - сумма боргу; ІІ ср. - сукупний індекс інфляції

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується за формулою:

С заг. = С + С інфл.,

де С - сумма боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу

Місяць/рік 2016 Сума оплати (з ПДВ), грн. Граничний строк оплатиРозрахунковий періодСукупний індекс інфляції за період1Інфляційне збільшення суми боргу2
Лютий2033,6812.03.2016Березень 2016 -серпень 20171,208423,28
Березень2054,0212.04.2016Квітень 2016 - серпень 20171,196402,94
Квітень2125,9112.05.2016Травень2016 - серпень 20171,156331,05
Травень 2128,0312.06.2016Червень 2016 - серпень 20171,155328,92
Червень 2123,7712.07.2016Липень 2016 - серпень 20171,157333,18
Липень 2121,6512.08.2016Серпень 2016 - серпень 20171,158335,30
Серпень 2115,2912.09.2016Вересень 2016 - серпень 20171,162341,67
Вересень 1794,5012.10.2016Жовтень 2016 - серпень 20171,141253,00
Жовтень 2213,7012.11.2016Листопад 2016 - серпень 20171,110243,30
Листопад2253,5512.12.2016Грудень 2016 - серпень 20171,090203,46
Грудень 2273,8312.01.2017Січень 2017 - серпень 20171,081183,17
Наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат, на думку суду, здійснений належним чином, з дотриманням норм чинних нормативно-правових актів.

Всього, інфляційне збільшення суми боргу яке підлягає стягненню з відповідача за вказані в розрахунку періоди з становить: 3379 грн. 27 коп. (три тисячі триста сімдесят девять гривень двадцять сім копійок).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як частково обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс» (65481, м.Южне, Одеської області, вул. Будівельників, 7, ) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 13, р/р 1614 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», м. Дніпро, МФО 307123, ) основну заборгованість з орендної плати у розмірі 2015 23 237 (двадцять три тисячі двісті тридцять сім) грн. 93 коп.; 3496 (три тисячі чотириста девяносто шість) грн. 45 коп. пені, 757 (сімсот пятдесят сім) грн. 35 коп. - 3 % річних, 3 379 (три тисячі триста сімдесят девять) грн. 27 коп. - інфляційне збільшення суми боргу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1434 (одну тисячу чотириста тридцять чотири) грн. 40 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 08 грудня 2017 р.

Суддя О.Ю. Оборотова