КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа№ 910/13327/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017р.

у справі № 910/13327/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 56 644,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 у справі №910/13327/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Також скаржник посилався в своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність належних та допустимих доказів оплати позивачем товару та недоведеність факту завдання йому збитків від втрати недовезеного вантажу, суперечить дійсним обставинам справи, оскільки, на думку апелянта, вартість вантажу, який надійшов у спірних вагонах, було сплачено у червні 2017р., що підтверджується платіжним дорученням № від 26.06.2017р., копія якого була спрямована на адресу суду разом з поясненнями.

Разом із апеляційною скаргою Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до апеляційного суду з клопотанням про відновлення строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Гарилюка О.М., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017р. Публічному акціонерному товариству "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" відновлено строк апеляційне оскарження, порушено апеляційне провадження у справі № 910/13327/17 та призначено до розгляду на 06.12.2017р.

Представники позивача та відповідача у судове засідання, яке відбулось 06.12.2017р. не з'явились, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача та відповідача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"(вантажовласник) та Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"(виконавець) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. (далі - Договір), за умовами якого предметом Договору є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до пункту 2.2 Договору встановлено, що виконавець зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно з затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатку до Договору від 25.12.2015р.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

18.04.2014р. Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) і Публічне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник) уклали договір №370/14Сб/1121, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити продукцію на умовах, передбачених вказаним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

06.04.2017р. на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №454201/52/290, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №55022271 в кількості 5 950 кг, про що в досилочній накладній від 05.04.2017 №46270468 (до основної накладної від 03.04.2017 №49318553) була зроблена відповідна відмітка.

Згідно пункту 6.9 Правил оформлення перевізних документів у разі відчеплення вагона через його несправність станція, на якій відчеплено вагон, зобов'язана скласти досильний перевізний документ, за яким вагон після усунення несправності направляється за призначенням.

В комерційному акті №454201/52/290 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.04.2017 №5158 станції Чаплине Придніпровської залізниці здійснювалось комісійне переважування вказаного вагону.

За документом значиться: вантаж коксик всякий. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 23 000 кг, нетто - 45 950 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 63 000, тара з брусу - 23 000 кг, нетто - 40 000 кг, що менше документа на 5 950кг.

Вантаження в вагоні нижче рівня бортів 5-10см. Поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою уздовж вагону вапном. На поверхні вантажу виїмка над 1-2-м люками розміром 2 м х на ширину вагону х 0,3 м у глибину вагону. В місці виїмки маркування відсутнє. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.

07.04.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/277, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №62006911 в кількості 2 650 кг., про що в накладній від 03.04.2017 №49318553 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/277 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.04.2017 №18 станції Просяна Донецької залізниці на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці здійснювалось комісійне переважування вказаного вагону.

За документами значиться: вантаж коксик всякий. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 23 400 кг, нетто - 45 550 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 66 300, тара з брусом - 23 400 кг, нетто - 42 900 кг, що менше документа на 2 650 кг.

Вантаження в вагоні на рівні бортів, "шапка". Поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою уздовж вагону вапном. Над 1-7-м люками з правого боку по ходу потяга є виїмки розміром 7 800 мм х на ширину вагону х 400 мм у глибину вагону, що не відповідає попутному акту від 05.04.2017 №18 станції Просяна Донецької залізниці. На станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці складено акт загальної форми від 06.04.2017 №1-128. В місцях виїмок маркування відсутнє. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.

Крім того, 07.04.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений ще один комерційний акт №485604/278, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №53541363 в кількості 3 050 кг, про що в накладній від 03.04.2017 №49318553 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/278 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.04.2017 №18 станції Просяна Донецької залізниці на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці здійснювалось комісійне переважування зазначеного вагону.

За документом значиться: вантаж коксик всякий. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 23 000 кг, нетто - 44 950 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 64 900, тара з брусу - 23 000 кг, нетто - 41 900 кг, що менше документа на 3 050кг.

Вантаження в вагоні на рівні бортів, "шапка". Поверхня вантажу маркована поздовжньою смугою уздовж вагону вапном. Над 1-7-м люками з правого боку по ходу потяга є виїмки розміром 7 800 мм х на ширину вагону х 400 мм у глибину вагону, що не відповідає попутному акту від 05.04.2017 №18 станції Просяна Донецької залізниці. На станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці складено акт загальної форми від 06.04.2017 №1-128. В місцях виїмок маркування відсутнє. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.

В своїй позовній заяві Позивач зазначив, що вартість 1 тонни вантажу в вагоні №55022271 відповідно до сертифіката якості та рахунку вантажовідправника від 03.04.2017 №91473423 складає 6 350,30 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 223 756,28 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 231,25 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 6 350,30 грн. (в тому числі ПДВ), отже сума втраченого вантажу в вагоні №55022271 складає 31 942,01 грн.

У вагоні №62006911 Вартість 1 тонни вантажу, відповідно до сертифіката якості та рахунку вантажовідправника від 03.04.2017 №91473423 складає 6 350,30 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 223 756,28 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 231,25 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 6 350,30 грн. (в тому числі ПДВ), отже сума втраченого вантажу в вагоні №62006911 складає 11 049,52 грн.

Також у вагоні №53541363 Вартість 1 тонни вантажу відповідно до сертифіката якості та рахунку вантажовідправника від 03.04.2017 №91473423 складає 6 350,30 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 223 756,28 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 231,25 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 6 350,30 грн. (в тому числі ПДВ), отже сума втраченого вантажу в вагоні №53541363 складає 13 653,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що загальний розмір недостачі (вартості втраченого вантажу) складає 56 644,68 грн., у зв'язку із чим просить стягнути з відповідача вказану суму, як збитки, які були завдані йому у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне, відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до норм ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Абзацом першим статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Абзацом першим статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до абзацу другого статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з абзацом першим статті 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Частиною першою статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Частиною другою статті 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стосовно доводів апелянта, що місцевим господарським судом не взято до уваги платіжне доручення від 26.06.2017 № на суму 15 117 107,18 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

З наданого платіжного доручення від 26.06.2017 № на суму 15 117 107,18 грн., яке наявне в матеріалах справи, вбачається що позивачем був здійснений платіж 26.06.2017р. на рахунок Публічного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" з призначенням платежу оплата по договору № 370/14сб/1121 від 18.04.2014 за коксовий горішок ОК 3, відсів коксу доменного в т.ч. ПДВ 2519517,86 грн., але з цього платіжного доручення не вбачається що позивачем було здійснено оплату саме за рахунком-фактурою від 03.04.2017р. №91473423.

Будь-яких інших доказів в матеріалах справи відсутні та позивачем додатково надано не було.

Тому виходячи з вищевикладеного місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, стосовно того, що оскільки Позивач не надав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України), наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог не має, зокрема, доказів оплати товару, що перевозився відповідачем та надійшов не повністю, у зв'язку з чим позивачем не доведено факту завдання йому збитків втратою цього товару.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені заявленого позову, оскільки оскаржуване рішення є таким, що відповідає загальним принципам справедливості та законності, та спрямоване на захист порушеного позивачем права та інтересу відповідача. Доводи позивача висновків суду не спростовують.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" є безпідставними, та такими, що вірно відмовлені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017р. відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017р. по справі №910/13327/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2017р. у справі №910/13327/17- залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13327/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді О.М. Гаврилюк

М.Л. Яковлєв