ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 911/979/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Гольцової Л.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Київської області 19.06.2017 Київського апеляційного господарського суду 28.08.2017
у справі Господарського суду№ 911/979/17 Київської області
за позовомЗаступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області
до1. Приватного підприємства "Автошкола "Круїз" 2. Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Білоцерківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 Білоцерківської міської ради Київської області
провизнання недійсним договору та зобов'язання повернути приміщення

у судовому засіданні взяли участь представники:

- прокуратури Красножон О.М.;
- відповідачів - третьої особи 1. Батура П.О.; Курносов І.О.; 2. Чорна Ю.С.; повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

31.03.2017 Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Господарського суду Київської області із позовом до Приватного підприємства "Автошкола "Круїз" та Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради про: - визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 207 від 29.04.2016, укладеного між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради та Приватним підприємством "Автошкола "Круїз"; - зобов'язання Приватного підприємства "Автошкола "Круїз" звільнити та повернути балансоутримувачу Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 20 нежитлове приміщення, передане в оренду згідно із договором № 207 від 29.04.2016, загальною площею 74,90 кв. м., яке розташоване за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Некрасова, 121 (1-й поверх).

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.06.2017 у справі № 911/979/17 (суддя Ярема В.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г. - головуючий суддя, судді Жук Г.А., Кропивна Л.В.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись з наведеними судовими рішеннями, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 у справі № 911/979/17, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Приватне підприємство "Автошкола "Круїз" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 у справі № 911/979/17 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 29.04.2016 між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, яке діє на підставі Положення про управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 31.10.2013 № 1071-47-VI (далі - орендодавець), з однієї сторони та Приватним підприємством "Автошкола "Круїз" (далі - орендар), з другої сторони, було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 207 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договору оренди орендодавець передає в оренду, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 74,90 кв. м., розташоване на першому поверсі трьохповерхової нежитлової будівлі за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Некрасова, 121 (далі - майно), яке перебуває на балансі Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 Білоцерківської міської ради Київської області. Мета оренди: навчальна діяльність: проведення теоретичних занять з підготовки водіїв транспортних засобів.

Цей договір діє з 01.05.2016 по 31.03.2019 (п. 10.1 договору оренди).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 207 від 29.04.2016 та зобов'язання Приватного підприємства "Автошкола "Круїз" звільнити та повернути балансоутримувачу нежитлове приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладено з порушенням законодавства про освіту, оскільки законом забороняється передача в оренду об'єктів освіти, що фінансуються з бюджету, для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили, зокрема з того, що використанню не за призначенням не підлягають та не можуть бути об'єктами оренди заклади освіти, як цілісні майнові комплекси, а не складові частини таких об'єктів освіти; прокурором не надано належних та допустимих доказів використання не за цільовим призначенням будівлі, що перебуває на балансі Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20, як єдиного майнового комплексу, у зв'язку з користуванням Приватним підприємством "Автошкола "Круїз" на правах оренди спірним приміщенням, що є частиною всієї будівлі школи; чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об'єкта освіти, як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

Однак, наведені висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що не узгоджуюся із приписами Закону України "Про освіту" з огляду на таке.

Згідно із приписами частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), зокрема, вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, у розгляді даної справи суди попередніх інстанцій мали вичерпно з'ясувати обставини, пов'язані з додержанням або недодержанням зазначеної вимоги у вчиненні спірного правочину, та надати належну оцінку відповідним доводам учасників судового процесу, чого ними зроблено не було.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства; загальнодержавне значення мають, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Водночас, ст. 61 Закону України "Про освіту" у ч. ч. 1, 4 (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) передбачає, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством (ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору)).

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальну середню освіту" матеріально-технічна база закладів загальної середньої освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно закладів загальної середньої освіти належить їм на правах, визначених законодавством України. Вимоги до матеріально-технічної бази закладів загальної середньої освіти визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами, а також типовими переліками обов'язкового навчального та іншого обладнання (в тому числі корекційного), навчально-методичних та навчально-наочних посібників, підручників, художньої та іншої літератури.

Згідно із пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Проте, згідно із імперативними вимогами ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Тому, вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" законодавець визначає обов'язкове використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісна пов'язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі на умовах оренди).

Положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" підлягають застосуванню з урахуванням приписів частини п'ятої статті 63 Закону, який має вищу юридичну силу.

Зазначене не було враховано у вирішенні спору судами попередніх інстанцій.

При цьому, судами не враховано, що невикористання школою спірного приміщення не надає права передачі цього приміщення в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом самого навчального закладу.

Водночас, висновок судів попередніх інстанцій про те, що системний аналіз положень частини першої статті 63 Закону України "Про освіту" та частини першої статті 44 Закону України "Про загальну середню освіту" свідчить про те, що: "використанню не за призначенням не підлягають та не можуть бути об'єктами оренди заклади освіти, як цілісні майнові комплекси, а не складові частини таких об'єктів освіти", є довільним тлумаченням судами приписів зазначених норм, яке не відповідає їх дійсному змісту.

В свою чергу, судами попередніх інстанцій, безпідставно застосовано до спірних правовідносин у справі положення статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з яким окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди, якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу. Адже цілісний майновий комплекс, за визначенням частини першої статті 4 названого Закону, це - господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг); при цьому жоден законодавчий акт не відносить школу до кола господарських об'єктів, а, отже, й цілісних майнових комплексів; вона є середнім навчальним закладом у розумінні статті 36 Закону України "Про освіту".

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 у справі № 911/979/17.

Справу № 911/979/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Л.А. ГОЛЬЦОВА