ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 905/3266/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
судді:Карабаня В.Я.,
Нєсвєтової Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційну скаргуФізичної особи - підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни
на ухвалу Господарського суду Донецької області від 24.01.2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року
за скаргоюФізичної особи - підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни
напостанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 14.12.2015 року ВП №49558846
у справі№ 905/3266/13 Господарського суду Донецької області
за позовомПрокурора Орджонікідзевського району міста Маріуполь в інтересах держави в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради
доФізичної особи - підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни
прозвільнення нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.06.2013 року у справі № 905/3266/13, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.03.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 30.07.2014 року, задоволено позовні вимоги прокурора Орджонікідзевського району м. Маріуполя в інтересах територіальної громади в особі Управління міського майна Маріупольської міської ради до Фізичної особи-підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни (надалі - ФОП Ковальська Т.Т., боржник) про зобов'язання відповідача звільнити нежитлове приміщення по вул. Орджонікідзе, 54 у м. Маріуполь.

Додатковою постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року (а.с. 72-76 т. 2) з ФОП Ковальської Т.Т. на користь Департаменту міського майна Маріупольської міської ради стягнуто 802,90 грн судового збору за подання касаційної скарги на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.12.2013 року.

17.11.2015 року Господарським судом Запорізької області видано наказ, на виконання якого постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (надалі - Жовтневе ВДВС Маріупольського МУЮ, органи ДВС) від 04.12.2015 року відкрито виконавче провадження № 49558846.

Постановою державного виконавця від 14.12.2015 року на підставі ст.ст. 68-70, 74 Закону України "Про виконавче провадження" звернено стягнення на заробітну плату (інші доходи) боржника.

Цього ж дня органами ДВС було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить Ковальській Т.Т. у межах суми звернення стягнення 20355, 73 грн.

ФОП Ковальська Т.Т. звернулась до Господарського суду Донецької області із скаргою на постанову Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 14.12.2015 року, посилаючись на те, що державним виконавцем при винесенні цієї постанови порушено ст.ст. 6, 11, 57, 60 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.01.2017 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року, скаргу ФОП Ковальської Т.Т. задоволено частково. Оскаржену нею постанову визнано недійсною в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення 19552,83 грн. В задоволенні іншої частини скарги було відмовлено.

У касаційній скарзі ФОП Ковальська Т.Т. просила скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 24.01.2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року, прийняти нове судове рішення, яким оскаржувану постанову ДВС визнати недійсною в частині відмови у задоволенні скарги щодо накладення арешту на майно в межах суми 802,90 грн. Свої вимоги заявник касаційної скарги обґрунтував тим, що суди попередніх інстанцій порушили вимоги Закону України "Про виконавче провадження" щодо правил та порядку накладення арешту на майно боржника та норми процесуального права, оскільки не надали оцінки доводам скаржника, викладеним у скарзі на постанову органу ДВС та апеляційній скарзі.

Вищий господарський суд України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, дійшов висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження", у редакції, яка діяла на момент вчинення оскаржуваних виконавчих дій (надалі - Закон № 606-XIV від 21.04.1999 року), передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ст. 52 вказаного Закону).

Про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження державний виконавець приймає постанову, якою, відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, керуючись ст.ст. 11, 57 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року, в своїй ухвалі дійшов висновку, що наклавши арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення 20355,73 грн органи ДВС порушили вимоги Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року, оскільки за виконавчим провадженням, в якому було прийнято оскаржувану постанову, стягненню підлягало 802,90 грн судового збору, а свої доводи про те, що 20355,73 грн - це сума, яка підлягала стягненню з боржника у зведеному виконавчому провадженні, органи ДВС не довели. Зважаючи на зазначене, суди дійшли висновку, що постанова Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 14.12.2015 року ВП № 49558846 є недійсною в частині накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення на 19552,83 грн (20355,73 грн - 802,90 грн), а у межах суми звернення стягнення на 802,90 грн є законною та обґрунтованою.

Вищий господарський суд України з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується, оскільки вони суперечать вимогам Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року.

Посилаючись на ст. 57 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року, суди не врахували вимоги п. 5.6.1, дійсної на час проведення виконавчих дій, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, яким передбачено, що арешт майна полягає, зокрема, у проведенні його опису, про що має бути складений акт опису, в якому державний виконавець зазначає, також, оцінку кожного внесеного в акт предмета і загальна вартість усього майна (п. 5.6.6 Інструкції). Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна (ст. 58 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року).

Також суди не врахували, що частиною 3 ст. 57 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року передбачено накладення арешту у розмірі суми стягнення на все майно боржника або на окремі предмети.

З викладених норм права вбачається, що накладенню арешту на майно боржника має передувати опис та оцінка описаного майна, про що державний виконавець складає відповідний акт, в якому зазначється вартість кожного описаного предмету згідно з ринковою вартістю, а лише потім накласти арешт на майно, вартість якого відповідає сумі стягнення. Тобто, якщо сума, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням є меншою ніж загальна вартість всього майна боржника, державний виконавець має накласти арешт на окремі предмети, загальна вартість яких покриває стягувану суму.

Зважаючи на те, що органами ДВС арешт було накладено на все майно боржника, при цьому опис та оцінка арештованого майна не проводилась, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що оскаржувана постанова ДВС є недійсною лише в частині накладення арешту у межах суми звернення стягнення 19552,83 грн, а не повністю, є неправильними, оскільки суперечать вимогам Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року.

За таких обставин, ухвала місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні скарги ФОП Ковальської Т.Т. на постанову Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 14.12.2015 року ВП №49558846, а скарга - задоволенню в цій частині.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір, сплачений ФОП Ковальською Т.Т. за подання апеляційної та касаційної скарг, підлягає відшкодуванню за рахунок Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції.

Керуючись ст.ст. 49, 106, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 24.01.2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2017 року у справі № 905/3266/13 скасувати в частині відмови у задоволенні скарги фізичної особи - підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни на постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 14.12.2015 року ВП №49558846 у частині накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони відчуження в межах суми звернення стягнення 802,90 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Визнати недійсною постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.12.2015 року ВП49558846 в межах справи № 905/3266/13 у частині накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони відчуження в межах суми звернення стягнення 802,90 грн.

У решті судові рішення залишити без змін.

Стягнути з Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. просп. Металургів, 25, ) на користь фізичної особи - підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни (87549, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 1600 (одна тисяча шістсот) грн судового збору за подання касаційної скарги, 1600 (одна тисяча шістсот) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати наказ.

Головуючий суддяКондратова І.Д.
СуддяКарабань В.Я.
СуддяНєсвєтова Н.М.