РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2017Справа №910/18306/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кушнер "

до Фізичної особи-підприємця Єременко Андрій Іванович

про стягнення 22 153,50 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Шишола І.М., довіреність б/н від 24.10.2017

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кушнер " (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Фізичної особи-підприємця Єременко Андрій Іванович про стягнення 22 153,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18306/17 та призначено розгляд на 10.11.2017.

В судове засідання 10.11.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 10.11.2017 відкладено розгляд справи на 27.11.2017.

В судове засідання 27.11.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 27.11.2017 представник відповідача повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 27.11.2017 судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 27.11.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.11.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

24.07.2015 між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки продукції №10305, відповідно до умов якого постачальник зобов'язаний поставляти продукції покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах Договору та повернути зворотну тару в строк та на умовах, передбачених Договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком, усно, тощо).

Відповідно до п. 1 розділу І Договору продутій доставляється централізовано транспортом постачальника або за бажанням покупця шляхом само вивозу зі складу постачальника

Розділом 3 Договору сторони передбачили, що продукція відпускається за вільно відпускними цінами, які визначаються в накладній. У випадку централізованої доставки продукції, доставка продукції покупцю та повернення зворотної тари від покупця здійснюється за рахунок постачальника. Відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Відвантаження продукції без попередньої оплати проводиться тільки при надані відстрочки платежу. При відвантаженні продукції без попередньої оплати покупець зобов'язується у термін 7 календарних днів повністю оплатити всю отриману продукцію.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору поставив відповідачеві продукцію на суму 13634,10 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними №ВН-К15984 від 29.04.2016 (не оплачена сума 5267,24 грн.) та №ВН-К16881 від 06.05.2016 (неоплачена сума7846,86 грн.).

20.09.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію, проте відповідач кошти не сплатив, ніяких листів чи пояснень до позивача не надіслав.

За наведених обставин позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 13634,10 грн., пені в розмірі 5268,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 2042,14 грн., 3% річних в розмірі 553,00 грн., штраф у розмірі 655,70 грн.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору поставки продукції № 10305 від 24.07.2015 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 13634,10 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

З огляду на невиконання відповідачем умов Договору , позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 5268,56грн., інфляційних втрат в розмірі 2042,14 грн., річних в розмірі 553,00грн., штраф в розмірі 655,70 грн.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1. Розділу VI Договору, у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла в період прострочення) від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5 % від вартості невчасно оплаченої продукції. За прострочення оплати за неповернену зворотну тару, яка продана покупцю на умовах цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла в період прострочення) від заставної ціни неповерненої зворотної тари за кожен календарний день прострочення платежу та штраф у розмірі 5% від заставної ціни невчасно оплаченої зворотної тари. При подальшому надходженні коштів від покупця в першу чергу погашається пеня та штрафи».

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 5268,56 грн., штрафу 655,70 грн. Розрахунок пені та штрафу відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 553,00 грн. - 3% річних та 2042,14 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути із Фізичної особи-підприємець Єременко Андрія Івановича (02098, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 4, ідентифікаційний номер 32559075) основну заборгованість в розмірі 13634 (тринадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 10 коп., пеню в розмірі 5268 (п'ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 56 коп., інфляційні втрати в розмірі 2042 (дві тисячі сорок дві) грн. 14 коп., 3% річних в розмірі 553 (п'ятсот п'ятдесят три) грн., штраф у розмірі 655 (шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 70 коп., судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2017

Суддя Мельник В.І.