Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"14" грудня 2017 р. Справа № 906/538/17

Суддя господарського суду Житомирської області Шніт А.В. ,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1

до Селянського (фермерського) господарства "Зоря"

про стягнення 266887169,89грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 звернулось з позовом до суду про стягнення з Селянського фермерського господарства "Зоря" 266887169,89грн заборгованості згідно кредитного договору №224-2012 від 17.05.2012.

Розглянувши позовні матеріали на предмет відповідності останніх нормам Господарського процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання заявниками вимог щодо подачі та форми позовної заяви, господарський суд встановив, що подана позивачем позовна заява не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до позовної заяви додається доказ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначено Законом України "Про судовий збір".

У відповідності до ч.1 ст.4 зазначеного закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (зі змінами та доповненнями), прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 гривень.

Тобто, позивачу при поданні позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 240000,00грн.

У порушення п.3 ч.1 ст.57 ГПК України, позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Натомість, з позовною заявою позивач подав заяву №22/2-29481 від 29.11.2017, в якій просить суд, відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі. У заяві зазначає про важке фінансове становище та відсутність можливості сплати судового збору. Крім того, в обґрунтування вищезазначеного клопотання позивач зазначає, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 "Про відкликання банківської ліцензії" та ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 20.03.2015 №63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк". Крім того, 22.02.2016 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення №213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та повноважень ліквідатора ОСОБА_1 по 19.03.2018.

Так, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є правом, а не обов'язком суду.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Частиною другою статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться уповноваженою особою Фонду на ліквідацію в межах кошторису витрат, затверджених Фондом.

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до таких витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору (постанова ВГСУ від 25.01.17р. у справі № 911/2555/16).

Разом з тим, до позовної заяви не д о д а н о доказів відсутності коштів передбачених на сплату судового збору, зокрема і кошторису витрат, затверджених Фондом.

Статтею 129 Конституції України, як однією із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Крім того, загальний принцип рівності усіх перед законом визначено нормами ст. 24 Конституції України, ст.4-2 ГПК України.

У контексті зазначених норм слід мати на увазі, що всі підприємства та організації, які звертаються до господарського суду, за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, зобов'язані дотримуватись процесуальної форми подання позову. При здійсненні судочинства, господарський суд повинен забезпечити процесуальну рівність сторін, не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою.

Проаналізувавши викладене та зміст заяви, суд вважає, що позивачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтовано належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі. А самі лише обставини, пов'язані з тим, що ПАТ ОСОБА_2 перебуває в стані ліквідації не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для надання позивачу відстрочки сплати судового збору, а тому заява про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ч.3 ст.63 ГПК України).

Керуючись п. 4 ч.1 ст.63, ст.86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору.

2. Позовні матеріали повернути Публічному акціонерному товариству "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 без розгляду.

Додаток на 49 аркушах.

Суддя Шніт А.В.

1 - у наряд;

2 - позивачу (рек.з пов.)