ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017р. Справа № 914/2099/17

За позовом: Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області, с.Піщанка

до відповідача: Публічне акціонерне товариство «Галнафтогаз», м.Львів

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

В судове засідання зявились:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області до Публічного акціонерного товариства «Галнафтогаз» про внесення змін в договір оренди земельної ділянки.

Розгляд справи відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судовому засіданні було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.11.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав зазначених у позовній заяві та наданих поясненнях. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що договір оренди земельної ділянки був укладений ще у 2007 році, проте в звязку із зміною нормативно-грошової оцінки земельної ділянки зміни в договір не вносились, а відповідач ухиляється від підписання додаткових угод про внесення змін в договір.

В звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача, для надання можливості сторонам подати докази та обґрунтувати своїх доводів, розгляд справи було відкладено на 11.12.2017 року.

В судовому засіданні 11.12.2017 року представник відповідача проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено обовязку внесення змін до договорів оренди і зміни повинні вноситись в такому саме порядку, як і укладення договору, що змінюється або розривається.

11.12.2017 року в судове засідання представник позивача участь не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, розгляд справи відбувається з врахуванням його позиції, викладеної в позовній заяві, матеріалах справи та наданих доказах.

В судовому засіданні 11.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

11.11.2007 року між Піщанською селищною радою (Орендодавець) та ПАТ «Концерн Галнафтогаз» ( Орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,25 га , що знаходиться на території Піщанської селищної ради за адресою : смт.Піщанка , вул.Шевченка,88, кадастровий номер :03:002:0096.

02.01.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої сторонами погоджено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 56084,00 грн. Орендна плата вноситься орендарем в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і станом на 01.01.2009 року становить 5765,44 грн. та підлягає індексації за 2008 рік на коефіцієнт 1,152, що становить суму до сплати на 2009 рік 6641,78 грн.. Ця угода набирає чинності з 01.01.2009 року.

Рішенням 17 сесії 6 скликання Піщанської селищної ради №248-17/2012 від 21.08.2012 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту смт.Піщанка. Згідно зазначеного рішення нормативна грошова оцінка орендованої відповідачем земельної ділянки станом на 01.01.2013 року становила 402825,00 грн.

Як стверджує позивач, Піщанська селищна рада неодноразово зверталась до відповідача з листами про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки шляхом укладення додаткової угоди, проте жодних відповідей не отримала.

27.01.2017 року Піщанська селищна рада рекомендованим листом направила на адресу відповідача супровідний лист та додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 11.12.2017 року для підписання, який отримано відповідачем 31.01.2017 року, однак залишений без відповіді і задоволення.

В звязку з ухиленням відповідача від підписання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, Піщанська селищна рада звернулась з позовом в якому просить внести зміни до договору оренди земельної ділянки з 01.02.2017 року.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно з частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

В силу приписів статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини щодо оренди земельних ділянок регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України.

За приписами ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частинами 2-5 ст. 188 ГК України визначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Положеннями ч.1 ст.654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч1 ст.210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» , укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Що стосується вимоги позивача про внесення змін в договір оренди земельної ділянки в частині нормативно-грошової оцінки земельної ділянки , орендної плати та порядку її сплати, то дані вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

Цивільний кодекс України у ч.ч.1, 2 ст.632 передбачає застосування у встановлених випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Суд зазначає, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки є основою для визначення орендної плати, що є істотною умовою договору; нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що є об'єктом спірного договору, визначена на підставі рішення 17 сесії 6 скликання Піщанської селищної ради №248-17/2012 від 21.08.2012 року , яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту смт.Піщанка.

В ході розгляду справи судом зясовувалось , чи опубліковувалось рішення 17 сесії 6 скликання Піщанської селищної ради №248-17/2012 від 21.08.2012 року про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту смт.Піщанка у встановленому законом порядку.

Доказів опублікування такого рішення в пресі чи на веб-сайті Ради відповідач суду не надав, наголошуючи на тому, що дане рішення було вивішено на інформаційному стенді ради та про зміну ставок письмово повідомлялось відповідача листами, які надсилались на його адресу.

Згідно положень ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 14.1.125 статті 14 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до частини п'ятої статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

За частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років (частини перша та друга статті18 Закону України «Про оцінку земель»).

Частиною першою статті 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. За частиною четвертою статті 23 Закону України «Про оцінку земель» рішення рад щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України. За пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період); в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Аналогічне положення міститься в ст. 12.3.4. Податкового кодексу України ( в редакції чинній станом на час прийняття рішення Піщанської селищної ради) відповідно до якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, статтею 57 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи, відносяться до регуляторних органів. Регуляторним актом визнається прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання. Ним визнається також прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який спрямований на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ, нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», ст. 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Зокрема, ст. 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках, тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Крім того, положеннями статті 14 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» прямо передбачено, що оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності регуляторні органи здійснюють шляхом публікування у друкованих засобах масової інформації та/або розміщують на своїх офіційних сторінках у мережі Інтернет.

Листом від 27.09.2012 №3781 Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, «Про надання роз'яснень положень законодавства про державну регуляторну політику» розяснено, що в частині питання щодо розміщення регуляторних актів органів або посадових осіб місцевого самоврядування на дошці оголошень чи на офіційній сторінці в мережі Інтернет без доведення факту нерозповсюдження друкованих засобів масової інформації в межах адміністративно-територіальної одиниці, як зазначалось вище, існує лише один законодавчо визначений порядок оприлюднення регуляторних актів - виключно у місцевих або у разі їх відсутності, інших друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами.

Тобто, на законодавчому рівні закріплена чітка процедура розроблення та затвердження органом місцевого самоврядування власних регуляторних актів, зокрема й обов'язок оприлюднювати відповідні регуляторні акти для можливості набрання ними чинності та подальшого застосування виключно в порядку та у спосіб, визначений законодавством.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» звернуто увагу судів на те, що згідно з ч. 2 cт. 57 Конституції є нечинними, а отже, не можуть застосовуватись ті закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, які не доведені до відома населення у встановленому законом порядку. Це означає, що судове рішення не може ґрунтуватися на не оприлюднених нормативно-правових актах такого змісту.

Оскільки рішення Піщанської селищної ради №248-17/2012 від 21.08.2012 року про затвердження нормативно-грошової оцінки земель не оприлюднене у встановленому законом порядку, відсутні підстави вносити зміни в договір оренди землі в частині нормативно-грошової оцінки земель та орендної плати.

Наведеної судової практики також дотримується Вищий господарський суд України (постанова ВГСУ від 26.07.2016 року у справі № 914/4268/15).

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12.12.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.