ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Справа № 910/17854/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Данилова М.В., Корсак В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця Щербініна Вадима Павловича
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 06.03.2017
у справі№910/17854/16 Господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Щербініна Вадима Павловича
прозобов'язання повернути земельну ділянку,
за участю представників сторін:
від прокуратури:Гришина Т.А.,
від позивача:Рог Ю.В.,
від відповідача:не з'явився
В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Щербініна Вадима Павловича про повернення земельної ділянки площею 0,0839 га, розміщеної на перетині проспекту Героїв Сгалінграда та вул. Приозерної в Оболонському районі міста Києва (кадастровий номер :78:121:0062), яка використовується відповідачем під розміщення автостоянок.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №910/17854/16, позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Відповідач, Фізична особа-підприємець Щербінін Вадим Павлович, з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою разом з клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку на її подання, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.11.2017 задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на подання касаційної скарги, відновлено строк на її подання, зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 05.12.2017 прокурор та представник позивача заперечували проти задоволення касаційної скарги. Відповідач уповноваженого представника не направив. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи касаційної скарги, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Щербініна Вадима Павловича.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, рішенням Київської міської ради від 14.07.2005 №761/3336 відповідачу передано в оренду на 1 рік земельну ділянку площею 0,0839 га для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину автозапчастин на перетині проспекту Героїв Сталінграду і вулиці Приозерної в Оболонському районі м. Києва та з останнім укладено договір оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.10.2007 у справі №32/547 поновлено договір оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340 на 20 років, вважаючи укладеною Угоду до даного договору. Зазначену Угоду зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що 22.11.2007 зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за №78-6-00490.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2014, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014 у справі №910/20034/13, розірвано договір оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340 та зобов'язано Фізичну особу-підприємця Щербініна В.П. повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 0,0839 га (кадастровий номер :78:121:0062), яка розташована на перетині проспекту Героїв Сталінграду і вулиці Приозерної у м. Києві.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що вищезазначене судове рішення виконано в примусовому порядку, земельну ділянку 28.10.2015 повернуто Київській міській раді, а інформацію про розірвання договору оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340 внесено до міського земельного кадастру (що підтверджується листом Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 30.05.2016, постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві від 05.11.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП №45343779).

За результатами проведеного обстеження вищезазначеної земельної ділянки посадовими особами Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації складений акт 30.05.2016 №16-0985-05, яким встановлено, що земельна ділянка огороджена та використовується невстановленими особами для розміщення автостоянки.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна земельна ділянка використовується саме відповідачем, що підтверджується інформацією ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.07.2016, відповідно до якої відповідач здійснює плату за користування земельною ділянкою площею 0,0839 га на перетині проспекту Героїв Сталінграда і вулиці Приозерної у м. Києві на підставі Угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340, заборгованість по платі за землю відсутня.

Також судами з'ясовано, що 14.03.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А. на підставі дублікату договору оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340 та Угоди до даного договору, внесено до Реєстру запис про реєстрацію за Щербініним В.П. права оренди земельної ділянки площею 0,0839 га (кадастровий номер :78:121:0062), яка розташована на перетині проспекту Героїв Сталінграду і вулиці Приозерної в Оболонському районі м. Києві зі строком дії до 02.11.2027.

Проте, як вже зазначалось вище, постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2014, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014 у справі №910/20034/13, розірвано договір оренди земельної ділянки від 17.02.2006 №78-6-00340.

Київською міською радою на виконання листа прокуратури міста Києва від 08.08.2016 вжито заходів щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначеного запису та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2016 право оренди земельної ділянки, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.03.2016, скасовано 05.09.2016.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Приписами ст.ст. 123 та 124 Земельного кодексу України визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі.

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

За приписами ст.ст. 125 та 126 Земельного кодексу України право власності, користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено ст. 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вищий господарський суд України, на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, з'ясованих судами з урахуванням наданих доказів та наявних матеріалів справи, перевіривши застосування ними норм матеріального та процесуального права, погоджується з висновками останніх про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача документів, що посвідчують право власності або право користування спірною земельною ділянкою та доказів, що підтверджують звернення відповідача до позивача з клопотанням про оформлення речового права на неї або докази вжиття відповідачем інших заходів, спрямованих на оформлення його прав на спірну земельну ділянку.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №910/17854/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №910/17854/16 - залишити без змін, а касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Щербініна Вадима Павловича - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя М.В. Данилова
Суддя В.А. Корсак