КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"05" грудня 2017 р. Справа №910/19256/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське зернопереробне підприємство „Стодола" в особі ліквідатора Мамченко Лідії Назарівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року

у справі № 910/19256/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське зернопереробне підприємство „Стодола"

до Приватного акціонерного товариства „Київстар"

про стягнення 350,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року у справі № 910/19256/17 відмовлено ТОВ „Стодола" у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернуто позовну заяву з доданими до нею документами позивачу без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ліквідатор ТОВ „Стодола" арбітражний керуючий Мамченко Л.Н. звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року та направити справу для розгляду до господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ „Стодола" арбітражного керуючого Мамченко Л.Н. та додані до неї документи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до Законів України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII, „Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року № 1801-VIII, які набрали чинності з 01.01.2017 року, внесено зміни до Закону України „Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду судовий збір сплачується у розмірі 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб (підпункт 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір").

Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016 року „Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1 600,00 грн.

Скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року, якою повернуто позовну заяву ліквідатора, а відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у сумі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 1 600,00 грн.

Але, як вбачається із апеляційної скарги, апелянтом не подано жодних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі, як і не зазначено про такі документи в додатках до скарги.

Натомість скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про відстрочення ТОВ „Стодола" сплати судового збору за подання вказаної апеляційної скарги, посилаючись на скрутне матеріальне становище боржника, зокрема, перебування боржника у судовій процедурі ліквідації, а також відсутність у боржника грошових коштів на рахунку.

На підтвердження викладених обставин скаржником до апеляційної скарги додано копію постанови господарського суду Рівненської області від 11.07.2017 року у справі № 918/362/16 про визнання ТОВ „Стодола" банкрутом, а також копію виписки по ліквідаційному рахунку боржника станом на 14.11.2017 року, відкритому у ПАТ „ОТП Банк", на якому залишок коштів становить 449,98 грн.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст. 8 Закону України „Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України „Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таким чином, відстрочення сплати судового збору та звільнення від такої сплати є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, з апеляційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Проте, як вбачається з апеляційної скарги, скаржником при зверненні з відповідним клопотанням, в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України, не надано належних доказів на підтвердження викладених у ньому обставин та доказів того, що фінансове становище останнього унеможливлює сплату судового збору за подання апеляційної скарги, зокрема, не надано суду документи фінансово-господарської звітності підприємства, які містять відомості про стан активів та пасивів суб'єкта господарювання. У заявленому клопотанні також не наведено та не подано доказів на підтвердження того, що матеріальне становище заявника зміниться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги та він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Водночас, судова колегія зауважує, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України „Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 року №484-VII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

В свою чергу, порушення відносно скаржника провадження про банкрутство та перебування останнього в судовій процедурі ліквідації, на що посилається ліквідатор, не є беззаперечною підставою для звільнення скаржника від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Разом з тим, необхідно також зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 41 Закону про банкрутство, кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 8 ст. 41 вказаного закону, з основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Статтею 115 названого Закону врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Згідно з ч. 4 ст. 115 Закону про банкрутство, витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Частиною 5 ст. 115 зазначеного Закону передбачено, що сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Отже, арбітражний керуючий Мамченко Л.Н. як ліквідатор боржника, не позбавлена можливості сплатити судовий збір за власні кошти з подальшим їх відшкодуванням у відповідності до ч. 4 ст. 115 Закону про банкрутство шляхом подання на погодження або схвалення комітетом кредиторів звіту про відшкодування витрат у зв'язку із здійсненням повноважень ліквідатора банкрута.

При цьому, під час розгляду клопотання скаржника судова колегія також враховує позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі „Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року у справі „Наталія Михайленко проти України", в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За таких обставин, оскільки доводи та докази апелянта в обґрунтування причин відстрочення йому сплати судового збору за подання апеляційної скарги є недостатніми та непереконливими, то у суду відсутні підстави для задоволення клопотання ліквідатора банкрута про відстрочення скаржнику сплати судового збору з викладених у ньому мотивів, а відтак апеляційна скарга арбітражного керуючого Мамченко Л.Н. на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року у даній справі з доданими до неї документами підлягає поверненню Київським апеляційним господарським судом скаржнику без розгляду в силу п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 97 ГПК України, після усунення обставин, зазначених у п.п. 1, 2 і 3 ч. 1 цієї статті, апеляційна скарга може бути подано повторно.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 86, 94, п. 3 ч. 1 ст. 97 та 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське зернопереробне підприємство „Стодола" в особі ліквідатора Мамченко Лідії Назарівни у задоволенні клопотання про відстрочення Товариству з обмеженою відповідальністю „Стодола" сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року у справі № 910/19256/17.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарське зернопереробне підприємство „Стодола" в особі ліквідатора Мамченко Лідії Назарівни на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року у справі № 910/19256/17 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

3. Справу № 910/19256/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков