ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.12.2017 Справа № 920/760/17
Господарський суд Сумської області, у складі колегії суддів: головуючого судді Левченка П.І., судді Спиридонової Н.О., судді Сопяненко О.Ю. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/760/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», м. Суми,

про визнання правочину недійсним,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні, розпочатому о 12 год. 00 хв. 14.09.2017 року, відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 12 год. 20 хв. 02.10.2017 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати недійсним правочин з припинення зобовязань зарахуванням, який оформлений заявою відповідача про припинення зобовязань шляхом зарахування зустрічних вимог.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 22.09.2017 року № 4105 на позовну заяву зазначає, що як вбачається з резолютивної частини постанови Вищого господарського суду України від 31.05.2016 року у справі № 920/583/15 за позовом ТОВ «Сумитеплоенерго» до ПАТ «Сумське НВО» про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого у формі заяви № 18-7/2388 від 24.12.2014 року про залік зустрічних однорідних вимог, Вищим господарським судом України залишено без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду у справі № 920/583/15 в частині визнання недійсним одностороннього правочину ПАТ «Сумське НВО» вчиненого у формі заяви про залік зустрічних однорідних вимог на суму 255422,00 грн.

Відповідач звертає увагу суду на те, що рішення Господарського суду Сумської області у справі № 920/1154/14 не виконано взаємозаліком на суму 255422,00 грн., у звязку з чим відповідачем подано заяву про залік зустрічних однорідних вимог на частину вказаної суми. Необґрунтованим є також посилання представника позивача на доповнення від 15.04.2015 року № 18-7/691 до заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 24.12.2014 року вих. № 187/2388, оскільки вказані доповнення є нікчемним правочином.

Таким чином відповідач, посилаючись на вимоги статті 601 Цивільного кодексу України, зазначає, що позивачем не доведено недійсність правочину відповідача, що є підставою для відмови у позові.

У своїх письмових запереченнях від 19.10.2017 року на відзив представник позивача зазначає, що факт відсутності невиконаних грошових зобовязань позивача перед відповідачем у сумі 255422,00 грн. за рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14 підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2016 року ВП № 45819915 у звязку з повним фактичним виконанням судового рішення та ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.08.2014 року у справі № 920/1154/14, що набрала законної сили.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 06.07.2017 року на його адресу надійшла заяві відповідача від 04.07.2017 року № 3008 про припинення зобовязань шляхом зарахування зустрічних вимог.

У відповідності до зазначеної заяви, відповідачем на підставі вимог статті 601 Цивільного кодексу України, здійснено припинення власних зобовязань перед позивачем, що виникли на підставі договору від 01.02.2006 року № ПР133-6/123 на суму 235287,71 грн., шляхом зарахування їх з зустрічними вимогами до позивача щодо погашення заборгованості за придбану гарячу воду в квітні травні 2014 року на підставі договору від 09.4.2014 року № 9, яка була стягнута з позивача рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що правочин, вчинений відповідачем у формі заяви про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних вимог від 04.07.2017 року за № 3008 не відповідає вимогам чинного законодавства України, атому є недійсним.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що рішення Господарського суду Сумської області у справі № 920/1154/14 не було виконано взаємозаліком на суму 255422,00 грн., у звязку з чим відповідачем подано заяву про залік зустрічних однорідних вимог на частину вказаної суми.

Також відповідач вважає необґрунтованим посилання представника позивача на доповнення від 15.04.2015 року № 18-7/691 до заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 24.12.2014 року вих. № 187/2388, оскільки вказані доповнення є нікчемним правочином. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено недійсність правочину відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Суд, розглянувши подані сторонами письмові докази, дослідивши позицію відповідача, вважає її хибною з огляду на наступне.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З аналізу вищенаведених правових норм випливає, що припинення зобовязань зарахуванням здійснюється на підставі правочину, що може бути оформлений заявою однієї зі сторін.

Тобто, як до правочину, заяві сторони про зарахування притаманні всі загальні вимоги, що визначені статтею 203 Цивільного кодексу України та є необхідними для чинності такого правочину.

Згідно статей 215, 216 Цивільного кодексу України, правочин, при вчиненні якого стороною недодержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу може бути визнаний судом недійсним.

З викладеного вбачається, що оскільки заява про зарахування стороною зустрічних вимог є правочином, то в силу вимог статті 215 Цивільного кодексу України, за наявності визначених підстав, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також: інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з вимогами статті 601 Цивільного кодексу України, вимоги, які можуть підлягати врахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобовязанням є боржником за іншим, а боржник а першим зобовязанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у звязку з чим зарахування як спосіб припинення, зазвичай застосовується до зобовязань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Однак, вимоги, що зараховані у відповідності до заяви відповідача про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних вимог № 3008 від 04.07.2017 року не відповідають визначеним в статті 601 Цивільного кодексу України умовам.

Так, у відповідності до рішення Господарського суду Сумської області від 5.08.2014 року у справі № 920/1154/14 задоволено позов ТОВ «Сумитеплоенерго» та стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» 1034073,78 грн. основного боргу, 2054,53 грн. пені, 324,40 грн. - 3 % річних, 20729,05 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Сумської області 11.11.2014 року видано відповідний наказ.

Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Сумській області ОСОБА_3 від 30.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 45819918 з примусового виконання наказу Господарського суду Сумської області від 11.11.2014 року, виданого у справі № 920/1154/14, у звязку з повним фактичним виконанням судового рішення (пункт 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

В даному випадку позивач, станом на день вчинення відповідачем правочину з припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних вимог, не має зобовязань перед відповідачем за рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14 на суму 235287,71 грн.

Таким чином, у відповідності до заяви про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних вимог від 04.07.2017 року № 3008 відповідач здійснив припинення власних існуючих зобовязань, що виникли на підставі договору № ПР133-6/123 від 01.02.2006 року на суму 235287,71 грн., шляхом зарахування їх з вимогами до позивача, що були припинені внаслідок повного фактичного виконання рішення Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14, що не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України.

Висновки відповідача щодо наявності заборгованості позивача перед відповідачем у сумі 255422,00 грн. за рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14 спростовуються постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Сумській області ОСОБА_3 від 30.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 45819918 з примусового виконання наказу, виданого у справі № 920/1154/14, у звязку із повним фактичним виконанням судового рішення (копія постанови наявна в матеріалах справи) та ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.08.2017 року у справі № 920/1154/14, якою визнано наказ № 920/1154/14 від 11.11.2014 року, виданий Господарським судом Сумської області на виконання рішення від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14 таким, що не підлягає повністю. Підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню суд визнав відсутність обовязку ПАТ «Сумське НВО» перед ТОВ «Сумитеплоенерго» за вказаним наказом.

Таким чином, факт відсутності невиконаних грошових зобовязань ПАТ «Сумське НВО» перед ТОВ «Сумитеплоенерго» у сумі 255422,00 грн. за рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2014 року у справі № 920/1154/14 підтверджується вищезазначеними постановою від 30.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 45819918 та ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.08.2017 року у справі № 920/1154/14, що набрала законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального господарського кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним правочин з припинення зобовязань зарахуванням, який оформлений заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про припинення зобовязань шляхом зарахування зустрічних вимог.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10, ідентифікаційний код 33698892) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12 грудня 2017 року.

Головуючий суддя П.І. Левченко

Суддя Н.О. Спиридонова

Суддя О.Ю. Сопяненко