ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р.Справа № 922/1010/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків
про про стягнення 13 567 100, 72 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-68 від 14.04.2017;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №007Др-20-1216 від 29.12.2016.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором на купівлю-продаж природного газу №13-229-Н від 04.01.2013. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 13 657 100,72 грн., з яких 8 057 005,76 грн. - сума пені, 1 198 175,65 грн. - 3% річних; 4 311 919,31 грн. - інфляційні нарахування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором на купівлю-продаж природного газу №13-229-Н від 04.01.2013 щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.03.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.04.2016 об 12:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2016 розгляд справи відкладено на 12.05.2016 об 11:10, згідно приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2016 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та відкладення розгляду справи. Витребувано у Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" докази направлення відповідачу, Публічному акціонерному товариству "Харківгаз", актів приймання-передачі по договору на купівлю-продаж природного газу №13-229-Н від 04.01.2013 за спірний період, розгляд справи відкладено на 23.05.2016 об 10:50, згідно приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016 провадження у справі 922/1010/16 зупинено до розгляду господарським судом м. Києва справи №910/7361/16 за позовом ПАТ "Харківгаз" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору на купівлю-продаж природного газу №13-229-Н від 04.01.2013 р. укладеним між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Харківгаз".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.11.2017 провадження у справі № 922/1010/16 поновлено. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20.11.2017 о 10:40.

20.11.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи (вх. №38046) від позивача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору № 922/1010/16 за межами встановленого двохмісячного строку, на підставі ст.69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.11.2017 клопотання позивача про продовження строку вирішення спору № 922/1010/16 за межами встановленого двохмісячного строку, на підставі ст.69 ГПК України (вх. №38046) задоволено, строк вирішення спору продовжено на 15 днів до 10.12.2017 та розгляд справи відкладено на 27.11.2017 о 12:00, відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні з 27.11.2017 до 04.12.2017, з 04.12.2017 до 06.12.2017 та з 06.12.2017 до 11.12.2017 оголошувалась перерва, відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

07.12.2017 на офіційну електронну адресу суду () від позивача надійшли пояснення, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

11.12.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи (вх. №41351) від представника позивача надійшли пояснення, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи, в яких містяться твердження, що в нарахуваннях за червень 2014 - червень 2015 року договорами про організацію розрахунків було сплачено лише 172 133 248,48 грн. із загальної суми боргу в 1 234 291 399,82 грн. Вважає спільні протокольні рішення такими, що не містять положень про розповсюдження їх дії на відносини сторін, що склалися до його укладення чи поза межами сум, визначених у вказаних рішеннях, а отже, на думку позивача, нарахування, що здійснені компанією до укладення цих рішень чи здійсненні на борг, який не погашено вказаними спільними протокольними рішеннями, є правомірними.

11.12.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи (вх. №41101) від представника відповідача надійшли пояснення, в яких зазначає про необгрунтованість позовних вимог, вважає стягнення вказаних позивачем сум безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 11.12.2017 з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих письмових поясненнях, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання 11.12.2017 з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих письмових поясненнях.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

У судовому засіданні 11.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладений договір № 13-229-Н на купівлю продаж природного газу (далі - Договір).

Відповідно до предмету даного Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013-2015 р. природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Згідно з п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 2.1 Договору Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 234 291 399, 82 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 30.04.2013; 31.05.2013, 30.06.2013, 31.07.2013, 31.08.2013, 30.09.2013, 31.10.2013, 30.11.2013, 18.08.2013, 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 20.04.2014, 31.05.2014, 25.06.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 31.08.2014, 22.09.2014, 30.09.2017, 28.10.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014, 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015, 30.06.2015.

Згідно п. 6.1 Договору у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акту приймання - передачі газу за розрахунковий місяць (Додаткова угода № 4 від 28.04.2014 р.).

Відповідно до п. 6.2 Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ.

Крім того, відповідно до п. 7.2 умов договору у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ XI договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Розділом ХІ договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, діє в частині реалізації газу до 30.06.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, підставою для звернення позивачем з позовом до господарського суду є порушення відповідачем умов договору на купівлю - продаж природного газу № 13-229-Н від 04.01.2013 року в частині своєчасного розрахунку за природний газ.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобовязання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, розрахунок за надані послуги був здійснений відповідачем наступним чином: - частину наданих послуг за договором від 04 січня 2013 року № 13-229-Н на суму 1 004 122 308,00 грн., відповідач оплатив через розподільчі рахунки, частину заліком вимог на суму 41410703,92 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем, відповідачем , Головним управлінням Державної казначейської служби у Харківській області та Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".№ 1953 від 23.09.2014; № 2062 від 17.10.2014; № 2096 від 29.10.2014; № 2458 від 17.12.2014; № 157 від 21.01.2015; № 417 від 19.02.2015; № 156 від 21.01.2015; № 705 від 20.03.2015; № 903 від 20.04.2015; № 1260 від 22.05.2015; № 1505 від 22.06.2015; № 1596 від 17.07.2015; № 1588 від 17.07.2015; № 1849 від 25.08.2015.

Отже, частину наданих послуг на суму 188 758 388,00 грн. за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на підставі спільних протокольних рішень № 1953 від 23.09.2014; № 2062 від 17.10.2014; № 2096 від 29.10.2014; № 2458 від 17.12.2014; № 157 від 21.01.2015; № 417 від 19.02.2015; № 156 від 21.01.2015; № 705 від 20.03.2015; № 903 від 20.04.2015; № 1260 від 22.05.2015; № 1505 від 22.06.2015; № 1596 від 17.07.2015; № 1588 від 17.07.2015; № 1849 від 25.08.2015.

Враховуючи те, що предметом спільних протокольних рішень є сплата за отриманий природний газ за договором № 13-229-Н від 04.01.2013 року без визначення певного місяця, то спільні протокольні рішення, предметом яких є організація проведення взаєморозрахунку за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України позивачем та відповідачем взаєморозрахунку за природний газ 2014 року розповсюджують свою дію на взаємовідносини між сторонами, які склались за договором в 2014 році. Відповідно, спільні протокольні рішення, предметом яких є організація проведення взаєморозрахунку за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України позивачем та відповідачем взаєморозрахунку за природний газ за 2015 рік розповсюджують свою дію на взаємовідносини між сторонами, які склалися за договором в 2015 році.

При підписанні відповідних спільних протокольних рішень, сторони керувались, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 року № 55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2015 за N1007/27452 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно- енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, (постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами. Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємства ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Аналогічний висновок було зроблено Вищим господарським судом України при розгляді судової справи № 922/666/16 .

Відповідно до пункту 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 N493/688, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20.

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України (пункт 1.3 Порядку).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів.

Згідно із пунктом 2.4 Порядку спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок". Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та за електроенергію та за природний газ додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Проведення розрахунків за теплопостачання, природний газ та його транспортування здійснюється таким чином: на підставі платіжних доручень органи Казначейства перераховують кошти на рахунки теплопостачальних і газопостачальних організацій, відкриті в органах Казначейства; останнім отримувачем коштів від постачальників ресурсів при розрахунках за теплопостачання, джерелом якого є природний газ, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та/або дочірня компанія Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - "ОСОБА_3 України", рахунки яких відкриті у Казначействі України. Останніми отримувачами коштів від постачальників ресурсів при розрахунках за природний газ і його транспортування є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ДК "ОСОБА_3 України", ПАТ "Укртрансгаз", рахунки яких відкриті у Казначействі України; Казначейство України на підставі платіжних доручень ДК "ОСОБА_3 України" та ПАТ "Укртрансгаз" перераховує кошти з їх рахунків на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"; Казначейство України на підставі платіжних доручень Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та реєстрів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, відповідно до яких здійснюється перерахування, перераховує кошти: до загального фонду Державного бюджету України; на рахунки ПАТ "Укргазвидобування" або ПАТ "Укрнафта", відкриті в Казначействі України, для розрахунків за природний газ. Перерахування коштів з рахунку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рахунок ПАТ "Укргазвидобування" або ПАТ "Укрнафта" здійснюється на підставі платіжних доручень, реєстрів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та додатків до спільних протокольних рішень, зазначених у реєстрах спільних протокольних рішень, підписаних Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укргазвидобування" або ПАТ "Укрнафта". Казначейство України на підставі платіжних доручень ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта" перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України; у разі коли постачальники газу уклали договори на постачання природного газу для потреб населення безпосередньо з ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта", такі розрахунки проводяться відповідно з ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта". Казначейство України на підставі платіжних доручень ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта" перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України; розрахунки учасників розрахунків здійснюються як у рахунок погашення заборгованості за природний газ, так і в рахунок оплати вартості планових обсягів постачання природного газу в поточному місяці (пункт 2.7 Порядку).

Пунктом 2.10 цього Порядку встановлено, що органи Казначейства здійснюють переказ платежів між учасниками розрахунків на підставі платіжних доручень організацій та спільних протокольних рішень учасників розрахунків відповідно до реєстру щодо відкриття асигнувань за міжбюджетними трансфертами, отриманого від Казначейства України, у разі: централізованого перерахування субвенцій - протягом одного операційного дня; децентралізованого перерахування субвенцій - протягом трьох операційних днів.

Отже, позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання від № 1953 від 23.09.2014; № 2062 від 17.10.2014; № 2096 від 29.10.2014; № 2458 від 17.12.2014; № 157 від 21.01.2015; № 417 від 19.02.2015; № 156 від 21.01.2015; № 705 від 20.03.2015; № 903 від 20.04.2015; № 1260 від 22.05.2015; № 1505 від 22.06.2015; № 1596 від 17.07.2015; № 1588 від 17.07.2015; № 1849 від 25.08.2015 - у такий спосіб виявив згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, які визначені договором.

Таким чином, після підписання цих спільних протокольних рішень проведення розрахунків за природний газ здійснюється відповідно до пункту 2.10 Порядку.

Для застосування санкцій - пені, та наслідків порушення грошового зобовязання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Докази порушення відповідачем умов спільних протокольних рішень відповідно до ст. 33 ГПК України, має довести позивач.

Крім того, з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері газопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері (оплата поточних вимог з поточного рахунку із спеціальним режимом використання), відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, у зв'язку з чим вина відповідача з прострочення і платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, що позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 7.2 договору та у свою чергу потягло відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Для застосування санкцій , зокрема, пені , та наслідків порушення грошового зобовязання , встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №5011-35/1271-2012; від 01.07.2015 року у справі №924/1230/14; від 09.09.2014 року у справі № 5011-1/11043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 року, та постановах Вищого господарського суду України від 26.03.2015 року у справі № 924/1808/14; від 22.03.2017 року у справі № 922/2812/16, від 22.11.2017 у справі № 922/178/17.

Таким чином, враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3