ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокуСправа № 912/3321/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/3321/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет Груп"

про стягнення 271 637,92 грн

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 1602/1 від 16.02.17;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" (далі - ТОВ "Промкабель-Електрика", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою від 20.10.2017 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет Груп" (далі - ТОВ "АТБ-Маркет Груп", відповідач) 232210,00 грн основного боргу, 1250,65 грн - 3% річних, 4644,20 грн інфляційних, 23221,00 грн штрафу та 10422,07 грн пені, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позов мотивовано неналежним відповідачем зобов'язань за договором поставки №26955 від 02.08.2017 щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду від 13.11.2017 подану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/3321/17.

Заявою від 30.11.2017 позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 232100,00 грн основного боргу, 1250,65 грн - 3% річних, 4644,20 грн інфляційних, 23221,00 грн штрафу та 10422,07 грн пені (а.с. 90-91). Вказане зменшення розміру позовних вимог пов'язано із частковою сплатою основного боргу в розмірі 110,00 грн.

За приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. За наведеною нормою під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Оскільки згідно з частиною третьою ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач, то у разі прийняття судом зміни кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір (п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи наведене та оскільки за ч. 3 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач, господарський суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір у даній справі виходячи з нової ціни позову, вказаної позивачем у заяві від 30.11.2017.

В судовому засіданні 07.12.2017 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті.

Позивач в судовому засіданні 07.12.2017 позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, підтримав в повному обсязі.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався, уповноваженого представника в судове засідання не направив, вимоги ухвали суду не виконав, відзив на позов та інших витребуваних документів суду не подав.

Конверт із вкладенням (копії ухвал у справі) повернуто органом поштового зв'язку із відміткою "За незапитом".

Водночас, господарський суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, оскільки згідно положень до ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України відповідачу надсилалась ухвала у справі за адресою зазначеною позивачем у позовній заяві та яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з якого міститься в матеріалах справи, а саме: 25014, м. Кропивницький, вул. Ярослава Мудрого, 213А.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату і час проведення засідання суду у даній справі та відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.08.2017 між ТОВ "Промкабель-Електрика" (Постачальник) та ТОВ "АТБ-Маркет Груп" (Покупець) укладено договір поставки № 26955 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується в обов'язковому порядку і на умовах зазначених цим Договором поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується в порядку, в строки і на умовах, передбачених цим Договором прийняти і оплатити товар, кількість товару, який є предметом поставки за Договором і його дольове співвідношення визначається в Додатках (Специфікаціях), які додаються до Договору і є його невід'ємними частинами (а.с. 53-54).

Найменування, кількість, асортимент та ціна Товару, вказані у товарних (видаткових, товарно-транспортних) накладних на кожну окрему партію Товару, які повинні відповідати відповідній Специфікації, підписаній Сторонами, що оформлюється окремим Додатком до даного Договору і які є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктом 6.1. Договору визначено, що ціна Товару, що постачається, вказується в товарних (видаткових, товарно-транспортних) накладних і повинна відповідати Специфікаціям.

Ціна Договору складає загальну суму Товару, що поставлено Постачальником Покупцю за відповідними підписаними Сторонами накладними протягом дії цього Договору, та вартістю його доставки на адресу Покупця (п. 6.3. Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору право власності на Товар переходить до Покупця з моменту прийняття Товару.

Розділом 7 Договору сторонами погоджено порядок розрахунків.

Так, згідно ст. 7.1. Договору оплата Покупцем Товару та його доставки (в разі постачання Товару на адресу Покупця автотранспортом Постачальника) здійснюється Покупцем за договірними цінами згідно підписаних Сторонами додатків до даного Договору шляхом перерахування 100% грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, після отримання партії Товару згідно накладних протягом 5 банківських днів з дати отримання Товару.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 331.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобов'язань по Договору (п. 12.3. Договору).

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Сторонами підписано також Специфікацію № 1 до Договору № 26955 від 02.08.2017, що є додатком № 1 до Договору на суму 177 997,02 грн (а.с. 55-56).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та Специфікації, позивачем здійснено поставку товару відповідачеві на загальну суму 232809,18 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- № 14875 від 03.08.2017 на загальну суму 177 997,02 грн;

- № 15578 від 10.08.2007 на суму 44470,51 грн;

- № 15579 від 10.08.2017 на суму 10341,65 грн,, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.57-59).

Зазначені накладні містять посилання на договір №26955 від 02.08.2017 та підписи особи зі сторони відповідача про отримання Товару, уповноваженої на вказане згідно довіреностей, виданих керівником ТОВ "АТБ-Маркет Груп" (а.с. 60-65).

Однак, як повідомляє позивач, відповідач за отриманий Товар розрахувався з порушенням договірних строків оплати та не в повному обсязі.

За розрахунком позивача, підтвердженим матеріалами справи, відповідачем здійснено наступну оплату вартості отриманого товару:

27.09.2017 в сумі 209,18 грн;

29.09.2017 в сумі 100,00 грн;

02.10.2017 в сумі 50,00 грн;

09.10.2017 сумі 40,00 грн;

10.10.2017 в сумі 50,00 грн;

12.10.2017 в сумі 50,00 грн;

13.10.2017 в сумі 50,00 грн;

17.10.2017 в сумі 50,00 грн., всього на суму 599,18 грн (а.с. 72-79).

Отже, заборгованість відповідача на час подання позову становила 232210,00 грн (232809,18 грн (вартість Товару) - 599,18 грн (оплата)).

Наявність вказаної заборгованості відповідачем не заперечено, що підтверджується листом № 179/09-17 від 25.09.2017 (а.с.66-67).

Після порушення провадження у справі відповідачем 26.10.2017 згідно платіжного доручення № 94 на суму 60,00 грн та 30.10.2017 згідно платіжного доручення № 97 на суму 50,00 грн сплачено відповідно 110,00 грн, а позивачем зараховано в рахунок погашення суми основного боргу, у зв'язку з чим останнім згідно заяви від 30.11.2017 зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення вартості неоплаченого товару до 232100,00 грн (а.с. 90-93).

В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті товару, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки, згідно ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно положень Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша ст. 662), натомість покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частини перша та друга ст. 692).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару за договором поставки.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає виконання зобовязань сторонами належним чином, тобто відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства і у строки, передбачені сторонами чи законом.

За приписом ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 232100,00 грн.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідачем докази погашення заборгованості за отриманий товар господарському суду не надані.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки, а також приписи ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги ТОВ "Промкабель-Електрика" про стягнення з ТОВ "АТБ - ОСОБА_2" боргу в сумі 232100,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також є обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені і штрафу за порушення зобов'язання з оплати вартості поставленого товару, що слідує з наступного.

Статтею 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1-2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Сторони в пункті 8.3. Договору передбачили, що у випадку порушення строку оплати Товару згідно з п. 7.1. цього Договору, Покупець сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен календарний день такого прострочення.

Крім того, пунктом 8.4. Договору встановлено, що за порушення строку оплати Товару згідно з п. 7.1. цього Договору більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальникові штраф в розмірі 10% від вартості своєчасно несплаченого Товару.

Господарський суд зазначає, що чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені і штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 1 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказаний правовий висновок неодноразово висловлювався Верховним судом України в постановах, прийнятих за результатами перегляду справ.

Позивачем нараховано відповідачу пеню:

- за видатковою накладною № 14875 від 03.08.2017 на суму боргу 177397,84 грн за період з 16.08.2017 по 20.10.2017 в сумі 8019,35 грн;

- за видатковими накладними № 15578 та № 15579 від 10.08.2017 на загальну суму боргу 54812,16 грн за період з 18.08.2017 по 20.10.2017 в сумі 2402,72 грн,

всього нараховано 10 422,07 грн пені.

Сума штрафу позивачем розрахована за формулою 10% від суми простроченого зобов'язання та становить 23221,00 грн.

Перевіривши розрахунок позивача в цій частині (а.с. 13) господарський суд вважає його обґрунтованим, а отже, позовні вимоги позивача про стягнення пені та штрафу підлягають задоволенню в межах заявленого періоду в сумі 10422,07 грн пені та 23221,00 грн штрафу.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Так, позивачем нараховано 3% річних:

- за видатковою накладною № 14875 від 03.08.2017 на суму боргу 177397,84 грн за період з 16.08.2017 по 20.10.2017 в сумі 962,32 грн;

- за видатковими накладними № 15578 та № 15579 від 10.08.2017 на загальну суму боргу 54812,16 грн за період з 18.08.2017 по 20.10.2017 в сумі 288,33 грн,

а всього 3% річних становлять 1250,65 грн.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування інфляційних, господарський суд зазначає, що індекс інфляції, який взятий позивачем є фактично індексом інфляції за вересень 2017 року.

Таким чином, позивачем нараховано:

- за видатковою накладною № 14875 від 03.08.2017 на суму боргу 177397,84 грн за вересень 2017 в сумі 3547,96 грн;

- за видатковими накладними № 15578 та № 15579 від 10.08.2017 на загальну суму боргу 54812,16 грн за вересень 2017 в сумі 1096,24 грн,

а всього інфляційні, які підлягають стягненню становлять 4644,20 грн.

Отже, наданий позивачем розрахунок господарський суд вважає обґрунтованим, а нарахування за період прострочення грошового зобов'язання 3% річних в розмірі 1250,65 грн та інфляційних втрат в розмірі 4644,20 грн (а.с. 11-12) правомірними. У зв'язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З підстав вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ "Промкабель-Електрика" про стягнення з ТОВ "АТБ-Маркет Груп" 232100,00 грн основного боргу, 1250,65 грн - 3% річних, 4644,20 грн інфляційних, 23221,00 грн штрафу та 10422,07 грн пені підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет груп" (25014, м. Кропивницький, вул. Ярослава Мудрого, 213А, ідентифікаційний код 40192717) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабель-Електрика" (01023, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 30782951) 232100,00 грн основного боргу, 1250,65 грн - 3% річних, 4644,20 грн інфляційних, 23221,00 грн штрафу та 10422,07 грн пені, а також 4074,57 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили за заявою стягувача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.12.2017.

Суддя В.В.Тимошевська