РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017Справа №910/20297/17

За позовом Фізичної особи - підприємця Рудик Тетяни Володимирівни

до Фізичної особи - підприємця Грабчак Тетяни Леонідівни

про розірвання договору про надання послуг від 15.02.2017

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Дяковський О.С., довіреність № 740 від 12.05.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця Рудик Тетяни Володимирівни до Фізичної особи - підприємця Грабчак Тетяни Леонідівни про розірвання договору про надання послуг від 15.02.2017.

Підставою для розірвання договору позивач зазначає те, що спірний договір за своєю правовою природою є трудовий договір, а не договір про надання послуг з посиланням на ст. 188 Господарського кодексу України та ст. 651 Цивільного кодексу України. Позивачем було направлено відповідачу пропозицію про розірвання договору, яку відповідач отримав 11.08.2017, проте відповіді не отримано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20297/17 та призначено справу до розгляду на 05.12.2017.

Позивачем 04.12.2017 до відділу діловодства суду подано витребувані судом документи.

Позивачем 04.12.2017 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій позивач підтримує позовні вимоги повністю та просить розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідачем 04.12.2017 до відділу діловодства суду подано власне письмове підтвердження відсутності аналогічного спору.

Відповідач у поданому 04.12.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Договір про надання послуг за своєю правовою природою утворив договірні зобов'язання, за якими одна сторона повинна надати послуги, а інша сторона прийняти та оплатити їх, що регулюється відповідно цивільним та господарським законодавством України. Ознакою, що відрізняє господарські відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За договором про надання послуг від 15.02.2017 процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Зазначає, що можливість укладення трудового договору та взагалі виникнення трудових відносин між двома фізичними особами - підприємцями виключається, так як вони мають на меті здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку.

Позивач в судове засідання 05.12.2017 не з'явився.

Відповідач в судовому засіданні 05.12.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника позивача.

В судовому засіданні 05.12.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.02.2017 між Фізичною особою - підприємцем Рудик Тетяною Володимирівною (виконавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Грабчак Тетяною Леонідівною (замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець надає замовнику послуги щодо консультування у сфері продажу текстильних виробів (здійснює допомогу щодо надання інформації в частини вироблення текстильних виробів, їхнього матеріалу, фарб, технології виробництва) на умовах та в порядку, визначеному цим договором, що надалі за текстом іменуються послуги.

Спір виник внаслідок того, що на думку позивача договір за своєю правовою природою є трудовим договором, а тому має бути розірваний на підставі ст. ст. 188 Господарського кодексу України та ст. 651 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою від 11.08.2017 про розірвання договору про надання послуг від 15.02.2017. Дана заява отримана відповідачем 11.08.2017, що підтверджується відміткою останнього на вказаній заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оцінка порушення умов договору як істотне повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, а саме істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем передбачених договором зобов'язань, що призводить до завдання іншій стороні значної шкоди.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не було належним чином доведено порушень умов договору відповідачем та завданої цими порушеннями шкоди, внаслідок яких позивача значною мірою було позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся з позовними вимогами про розірвання договору про надання послуг від 15.02.2017.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Рудик Тетяни Володимирівни з підстав, які вони заявлені, є необґрунтованими нормативно та документально не підтвердженими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.12.2017.

Суддя В.В.Сівакова