ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р.Справа № 922/4020/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення 4793, 57 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №01-16/2231 від 19.04.2017;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної Державної адміністрації суми заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в сумі 857,28грн., 3% річних 778,74 грн., індексу інфляції 3 157,55 грн. Судові витрати зі сплати судового збору просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог Акціонерна компанія "Харківобленерго" вказує на те, що відповідачем у листопаді 2014 року використана електрична енергія в обсягах, що перевищують договірні величини.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.12.2017 р. об 11:45 год.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, у зв'язку з чим господарська справа №922/4020/17 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (надалі - Позивач, Постачальник) та Департаментом цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (надалі - Відповідач, Споживач) було укладено Договір від 05.04.2006 № 03-6298 на постачання електричної енергії (далі - Договір).

Відповідно до «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - «Правила»), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Зокрема, укладення Договору № 03-6298 означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди за усіма його умовами.

Пунктом 1 Договору від 05.04.2006 визначено, що Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 3.1 до цього Договору, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору від 05.04.2006 Споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати Постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 Порядку розрахунків (далі Додаток № 2) .

Згідно з пунктом 5 Додатку № 2 остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється Постачальником електричної енергії відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 Акт про використану електричну енергію, який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО Харківенергозбут рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

У разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

Згідно з пунктом 7.4 Договору від 13.06.2008 перевірка стану розрахунків за електроенергію проводиться щомісячно та оформлюється двостороннім актом звірки між Споживачем та Постачальником. Один екземпляр цього акту звірки, у відповідності до пункту 7 Додатку № 2 до цього Договору, Споживач зобов'язаний повернути Постачальнику підписаним в термін 10 днів з дня отримання.

Позивач зазначає, що Споживачем у листопаді 2014 року використана електрична енергія в обсягах, що перевищують договірні величини.

У відповідності до додатку № 1 до Договору від 05.04.2006 договірні величини електроспоживання на листопад 2014 року становлять 8000 кВт/год., при цьому, відповідачем спожито у листопаді 2014 року 8695 кВт/год.

За таких обставин, Позивач просить стягнути за листопад 2014 року - перевищення на 695 кВт/год. на суму 857,28 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд виходить з наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерна компанія «Харківобленерго», як Постачальник, виконав свої зобовязання по Договору у повному обсязі, та здійснив у період за листопад 2014 року відпуск електричної енергії Споживачу у повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до порядку постачання електричної енергії споживачам» від 16.06.2005 №473 (далі - Порядок), п. 6.14 Правил, п. 4.2.2 Додаткової угоди від 24.10.2013 до Договору від 05.04.2006 передбачено відповідальність споживача за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді сплати на користь енергопостачальної організації двократної вартості різниці між фактично спожитою величиною електроенергії і договірною величиною. Порядком встановлено порядок визначення граничних величин споживання електричної енергії та потужності для споживачів, а саме: п. 7 передбачає - енергопостачальні організації до початку наступного року в обумовлені договорами про постачання електричної енергії терміни узгоджують з усіма споживачами, крім населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами).

Відповідно до абзацу 6 п. 4.2 Правил та п. 5.1 Договору між сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії (додаток 1).

У листопаді 2014 року відповідно до додатка 1 встановлено договірну величину у розмірі 8000 кВт/год.

Відповідно до двостороннього акту фіксації показань приладів обліку відповідача за листопад 2014 року Відповідачем фактично було використано електричну енергію в кількості 8695 кВт/год.

Таким чином, Відповідач перевищив договірні величини споживання на 695кВт/год. Так 8695 кВт/год. (фактично спожита кількість е/е) - 8000 кВт/год. (договірна величина е/е) = 695 кВт/год. (перевищення договірної величини). Відповідно до вимог п. 6.14 Правил, п. 4.2.2. Додаткової угоди від 24.10.2013 Позивачем складене повідомлення від 10.12.2014 за № 13610 про перевищення договірної величини споживання електричної енергії за підсумками розрахункового періоду за листопад 2014 року, яким до відома Відповідача доведено про перевищення ним договірних величин споживання електричної енергії на 695 кВт/год., вартість якої складає 857, 28 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за перевищення договірних величин в розмірі 857,28 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 778,74 грн., інфляційних втрат в сумі 3 157,55 грн., суд зазначає наступне.

Позивач, посилаючись на приписи статті 625 ЦК України, просить стягнути з Відповідача 3 % річних за прострочення оплати за електричну енергію у розмірі 778,74 грн. інфляційних втрат 3157,55 грн.

В обґрунтування вказаних вимог посилається саме на те, що рахунки за спожиту електричну енергію за період з лютого 2015 по грудень 2016 сплачені Відповідачем з порушенням строків встановлених договором, про що надав розрахунок заборгованості з зазначеннями дат її виникнення та дат її оплати Відповідачем (т.с 1., а.с. 13-16)

Крім того, факт порушення строків оплат Відповідачем підтверджується матеріалами справи, а саме копіями рахунків та платіжних доручень, які були надані сторонами. (т.с. 1 а.с. 55-71)

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виконання своїх зобов'язань за договором, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно п. 4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених п.п. 2.2.5 цього Договору, з порушенням термінів визначених додатком № 2 «Порядок розрахунків», споживач сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Отже, в зв'язку з тим, що рахунки за спожиту електричну енергію за період з лютого 2015 по грудень 2016 сплачені з порушенням строків встановлених договором, Відповідачу нараховані 3% річних в сумі 778,74 грн., індекс інфляції в сумі 3157, 55 грн.

Водночас, суд зазначає, що визначення періоду на який нараховуються санкції, річні та інфляційні є правом Позивача, суд лише перевіряє вірність такого нарахування та вірність визначення періоду в межах передбачених законом.

Таким чином, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за надані позивачем послуги згідно Договору, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним, нараховані за період, в який була наявна заборгованість у Відповідача, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 778,74 грн., інфляційних втрат в сумі 3157,55 грн., а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1,4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної Державної адміністрації (61038, м. Харків, вул. Салтівське шосе, 73, , п/р 8519) на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ Ощадбанк, МФО 351823, код 00131954 - суму заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі 857,28 грн.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної Державної адміністрації (61038, м. Харків, вул. Салтівське шосе, 73, , п/р 8519) на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на п/р 5 в АТ «ОСОБА_2 Аваль», м. Києва, МФО 380805, код 00131954 - суму 3 % річних в розмірі 778,74 грн., суму за індексом інфляції в розмірі 3157,55 грн.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної Державної адміністрації (61038, м. Харків, вул. Салтівське шосе, 73, , п/р 8519) на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на п/р 5 в АТ «ОСОБА_2 Аваль», м. Києва, МФО 380805, код 00131954 - 1600 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3