РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

07 грудня 2017 року Справа № 906/418/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост.дов. № НМТ 926923 від 26.10.2017 р.)

відповідача - пред-ка ОСОБА_2 (пост.дов б/№ від 11.01.2017 р.)

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 р.

у справі № 906/418/17 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України

про стягнення 559566,02 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 р. у справі № 906/418/17 задоволено позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України про стягнення 559566,02 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_4 підприємство "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 р. у справі № 906/418/17 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає у скарзі, що суд першої інстанції не взяв до уваги жодного доводу, аргументу та доказу Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" і не навів будь-яких мотивів щодо їх відхилення або ж спростування у визначений законом спосіб, що свідчить про повне ігнорування судом доречних аргументів сторони - відповідача. Натомість, оскаржуване рішення ґрунтується виключно на доводах та аргументах ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що відшкодування витрат, понесених ОСОБА_5 акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за проведені за свій рахунок відповідні операції та під час огляду (переогляду) має здійснюватися, виходячи із наведених приписів ч.ч. 1, 2 ст. 325 та ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, а саме: витрати на проведення операцій, а також огляд (переогляд) товарів відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. У разі не виявлення в результаті проведення операцій порушення законодавства України і у разі не виявлення в результаті проведення огляду (переогляду) факту незаконного переміщення товарів, то повністю виключається відшкодування власником товару (вантажовідправником) витрат на уже проведені за свій рахунок залізницею зазначені операції та огляд (переогляд).

Не погоджуючись з висновком господарського суду, що норма ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України є спеціальною по відношенню до норми ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, скаржник зазначає, що ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України можна застосовувати як спеціальну по відношенню до інших приписів Митного кодексу України, в тому числі ч.5 ст. 338, у врегулюванні правовідносин під час перевезення залізницею вантажів (товару) якщо залізницею за власний рахунок ще не здійснені відповідні операції, в тому числі і під час огляду (переогляду). Вважає, що ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України не є і не може бути спеціальною по відношенню до ч.ч. 1, 2 ст. 325 Митного кодексу України, які прямо передбачають, що витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися, а покладення відшкодування вартості таких операцій на власника товарів можливе у єдиному і виключному випадку, а саме тоді, коли в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України.

Зазначає, що судом першої інстанції не перевірено належним чином дотримання залізницею Правил користування вагонами і контейнерами за відсутності наказу про затримку залізничних вагонів Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство", а також залізницею не надано розрахунок плати за користування за кожний вагон, відомості плати за користування вагонами (контейнерами) та акти загальної форми, які б були також підписані і представником вантажовласника відповідно до вимог Правил користування вагонами і контейнерами. Акти загальної форми надані публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", не можуть вважатися допустимим доказом, що підтверджує затримку вагонів, тому що дані акти складені залізницею без правових підстав та за межами повноважень, оскільки зі сторони митниці заборони пропуску вагонів через кордон не було.

Звертає увагу, що відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Проте, залізницею розрахунок зберігання товару проведено з моменту фактичного затримання вагонів.

Крім того, 18.01.2016 р. ОСОБА_4 підприємством "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" та публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезені та надані залізницею послуги № ПЗ/ДН-4/16/1/ДНЮ-4, за умовами якого залізниця має самостійно списувати з рахунку Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" кошти, які були нараховані за затримку вагонів без звернення з даним позовом до суду.

Разом з тим, вважає, що Господарський судом Житомирської області у даній справі неправомірно не застосував строки позовної давності і посилається на Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), де передбачено спеціальний порядок правового регулювання, відповідно до якого до спірних правовідносин в частині визначення строків позовної давності для пред'явлення позовів перевізником до відправника чи одержувача вантажу підлягають застосуванню саме положення національного законодавства України, у даному випадку - норми ст.315 Господарського кодексу України та ст. 137 Статуту залізниць України. Відповідно до ст. 137 Статуту залізниць України встановлений шестимісячний термін з дня настання події, яка стала підставою для подання позову.

Доводить, що подією, яка стала підставою для подання позову, є саме момент затримки вагонів Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство", про що складені акти загальної форми від 15.05.2016 р. та від 27.05.2016 р., тому перебіг строку позовної давності щодо стягнення 559566,02 грн. нарахованих платежів за затримку вагонів розпочався саме з моменту складання актів загальної форми від 15.05.2016 р. та 27.05.2016 р. Закінчився строк позовної давності відповідно 15.11.2016 р. та 27.11.2016 р., тоді як ОСОБА_5 акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" позов поданий 11.05.2017 р., тобто - з пропуском позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 р. у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" подав відзив на апеляційну скаргу та додатково подавав письмові пояснення /а.с. 54 57 у т.2/ і зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Відповідно до п.9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Не погоджується з посиланням скаржника на ст. 46 Статуту залізниць України та зазначає, що дана норма регулює правовідносини, які виникають на станції призначення у вантажоодержувача при прибутті вантажу на його адресу. При цьому станції Батьово, Чоп, Мукачево, Перечин не є станціями призначення.

Документально факт затримки вагонів, нарахування належних залізниці платежів оформлено актами загальної форми, які складені у відповідності до п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334. Дії залізниці, які виконувалися на вимогу ОСОБА_3 митниці ДФС України, засвідчувалися актами загальної форми. Складання залізницею інших документів під час здійснення митних формальностей транспортним законодавством не передбачається.

Зазначає, що під час нарахування платежів залізницею застосовуються коефіцієнти, розмір яких встановлено наказом Міністерства інфраструктури України від 26.04.2016 № 161 «Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги». Нарахування платежів проведено у відповідності до Статуту залізниць України, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Правил розрахунків за перевезення вантажів та Правил користування вагонами і контейнерами.

Розрахунки суми залізницею проведенні відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356. Тобто, ставки є фіксовані і додаткового погодження сторонами не потребують. В матеріалах справи на явні обґрунтовані розрахунки нарахованих платежів.

Щодо строків позовної давності позивач зазначає, що день складення акта загальної форми не може вважатися днем, коли позивач (залізниця) довідався про порушення свого права, оскільки складений позивачем акт (форми ГУ-23) не порушує право позивача, а є підставою для нарахування збору, який фіксує початок та кінець затримки спірних вагонів. Тому вважає, що строк позовної давності належить рахувати не від акта загальної форми про затримку вагонів, а від актів загальної форми про закінчення затримки вагонів, без врахування яких неможливо визначити фактичний термін затримки вагонів.

Третя особа не забезпечила участь представників у судовому засіданні та не повідомила суд про причини неявки.

В судовому засіданні представники позивача і відповідача підтримали свої позиції.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін та третьої особи про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 23 - 26, 50 53, 67 70, 94 97 у т.2/, явка представників в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги чи позицією іншої сторони і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено таке.

Відповідно до СМГС накладної № 33443938 у вагоні № 65620106 та СМГС накладної № 33597303 у вагоні № 60921558 у травні 2016 року ОСОБА_4 підприємство "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" відправило вантаж "деревина паливна" ("древесина топливная в виде бревен, поленьев, сучьев, вязанок хвороста или в аналогичны видах") зі станції Новоград - Волинський Південно-західної залізниці до станції Ліскова вантажоодержувачу Монди СЦП /а.с. 15 16 у т. 1/.

15.05.2016 р. о 13:00 год. на станції Чоп вагон № 65620106 затриманий на підставі заявки ОСОБА_3 митниці ДФС № 07-70-61/60/38 від 15.05.2016 р. на підставі п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2012 р. № 467 та ст.ст. 218, 338 Митного кодексу України для митного догляду, про що складений акт загальної форми № 7560 та здійснено телефонограмне повідомлення за № 143 від 15.05.20016 р. на станцію Новоград - Волинський Південно-західної залізниці для повідомлення Державному підприємству «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство»/вантажовідправника /а.с. 17, 30, 34 у т.1/.

27.05.2016 р. о 09:40 год. на станції Чоп вагон № 60921558 затриманий на підставі заявки ОСОБА_3 митниці ДФС №07-70-61/60/47 від 27.05.2016 р. на підставі п.5 ПКМУ від 23.12.2012 р. № 467 та ст.ст. 218, 338 МКУ, для митного догляду, про що складений акт загальної форми № 7580 та здійснено телефонограм не повідомлення за № 291 від 27.05.20016 р. на станцію Новоград - Волинський Південно-західної залізниці для повідомлення Державному підприємству «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство»/вантажовідправника /а.с. 25, 31, 36 у т.1/.

20.10.2016 р. залізниця отримала лист № 07-70-61/34/2813, яким ОСОБА_3 митниця ДФС повідомила, що вантаж, який переміщувався в цих вагонах, слід подати на ділянку вивантаження та подальшого направлення на ст. Кольчино для подачі їх на підїзду колію ДП «Мукачівське лісове господарство» для здійснення митного догляду.

Під час здійснення митного оформлення вантажу, що знаходився у вагонах № 65620106 та № 60921558, залізниця на підставі заявок ОСОБА_3 митниці ДФС здійснювала переміщення на станції Батьово, Мукачево, Кольчино, Перечин, що підтверджується актами загальної форми /а.с. 19,20,22,23,24,29 у т.1/.

Так, на виконання заявок ОСОБА_3 митниці ДФС було проведено зважування вагонів № 65620106, № 60921558 на станції Батьово, про що позивачем складено акт загальної форми (ГУ-23) від 31.05.2016 /а. с. 18 у т.1/.

Матеріалами справи підтверджено, що залізниця проводила розвантажувально завантажувальні роботи, про виконання яких складено акти загальної форми № 244, № 253, № 254 /а.с.21, 26 у т.1/.

У зв'язку із затримкою вагону № 65620106 для митного огляду з 15.05.2016 р. по 14.11.2016 р., вагону № 60921558 - з 27.05.2016 р. по 14.11.2016 р. залізниця нарахувала відповідачу додаткові платежі за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, телефонограмний збір, плату за зважування вантажу та плату за маневрові роботи у загальному розмірі 559566,02 грн. (292360,72 грн за вагон № 65620106 та 267205,30 грн за вагон № 60921558), розрахунок яких виконаний за ставками Збірника тарифів № 1, який затверджений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. № 317 із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що складено акти загальної форми ГУ-23 /а.с. 45 48 у т.1/.

ОСОБА_4 підприємством "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" не сплачено кошти нараховані ОСОБА_5 акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", що обумовило звернення до суду із даним позовом.

Згідно ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Відповідно до ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 ст. 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфом 1 ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Згідно зі ст. 119 Статуту залізниць України зазначені платежі стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року №113.

Відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пунктами 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами визначено, що станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. При цьому плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфом 6 ст. 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Отже, чинне законодавство встановлює обов'язок вантажовідправника сплачувати залізниці плату за користування вагонами, додаткові провізні платежі і витрати та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Митного кодексу України митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (пункт 29 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).

З метою прискорення здійснення митних процедур, удосконалення порядку й умов переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, багажу та вантажобагажу в багажних вагонах, а також для регламентації взаємодії митних органів і залізниць України, спільним наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18 вересня 2008 року № 1019/1143 було затверджено Інструкцію про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України.

За пунктами 2.15., 2.16. Інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під'їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Відповідно до пункту 4.10. Інструкції, у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України.

У разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цієї Інструкції або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис "Пропуск заборонено" і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа "Під митним контролем" цієї посадової особи, і документи повертаються працівникові станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, у якому зазначається час початку й закінчення проведення митного огляду (переогляду) і який підписується особами, що брали участь у проведенні цього огляду (переогляду) (пункт 4.11. Інструкції).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України встановлено, що митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 325 Митного кодексу України за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови.

Відповідно до ч.2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При цьому, поняттям "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, охоплюється проведення маневрових робіт.

Колегією суддів встановлено, що дії відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп - залізничний" щодо зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Крім того, дії уповноважених осіб ОСОБА_3 митниці ДФС щодо надання вказівок залізниці по маневруванню складом поїздів відповідача з однієї станції на іншу, з метою вчинення дій, необхідних для митного контролю, повністю узгоджується з частиною 2 статті 220 Митного кодексу України, якою передбачено право здійснення митного огляду товарів поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України. Вказане дозволяє запобігти порушенню розкладу руху поїздів на станції затримання вагонів із товаром та обґрунтовує правомірність дій залізниці по стягненню плати за проведення маневрових робіт, навіть за відсутності складених нею пам'яток форми ГУ-45, оскільки відомості про тривалість виконання залізницею маневрової роботи (початок та кінець даної роботи) відображені в актах загальної форми, які були оформлені протягом всього часу затримки рухомого складу вагонів відповідача.

Враховуючи викладене, стягнення коштів за користування вагонами, зберігання вантажу, виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках, передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Аналогічної правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 01.03.2017 р. у справі № 907/501/16, від 29.05.2017 р. у справі № 924/1178/16, від 27.11.2017 р. у справі № 906/372/17.

Акти загальної форми, надані позивачем, є актами належної форми (ГУ-23) та містять необхідну інформацію щодо затримки вагону митницею для митного огляду, зокрема щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагону. Тому зазначені акти прийняті судом як належна підстава для задоволення позовних вимог.

На підставі актів загальної форми ГУ-23 № 7560 від 15.05.2016 р., № 7580 від 27.05.2016 р., № 9919 від 31.05.2016 р., № 244 від 01.10.2016 р., № 253 від 12.10.2016 р., № 254 від 12.10.2016 р., № 7039 від 21.10.2016 р., № 51 від 21.10.2016 р., № 7040 від 22.10.2016 р., № 7048 від 25.10.2016 р., № 7049 від 25.10.2016 р., № 90 від 11.11.2016 р., № 95 від 11.11.2016 р., № 1028 від 22.11.2016 р., які складені відповідно до норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за участь представника залізниці при зважуванні товару, збір за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача № 65620106, № 60921558 /а.с.17-28 у т.1/. Нарахування внесені до накладних з номерами відправки № 33443938, № 33597303.

Колегією суддів встановлено, що плата за користування вагонами згідно зі ст.119 Статуту залізниць України стягується з вантажовідправників у разі затримки вагонів, повязаної з митним оформленням, і встановлено, що згідно з §1 ст. 30 СМГС ставки плати за користування вагоном перевізника застосовано відповідно до розділу V Ставки плати за користування вагонами і контейнерами перевізника Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 р. № 317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356, за 45 годин 206,2 грн. із урахуванням коефіцієнта 2,302, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами.

Плату за користування вагонами нараховано відповідно до пункту 1 розділу 5, табл. 1 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за користування вагоном за 45 годин 206,20 грн., понад 45 годин - 16,00 грн. за кожну годину за 1 вагон, із урахуванням коефіцієнта, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами, в розмірі 2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зберігання вантажу нараховано відповідно до пункту 2 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами", а саме: після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу у розмірі: 4,00 грн. за одну тону при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах за масу брутто, округлену до повних тонн, та збір за кожну добу 1,60 грн. за одну тону - при зберіганні вантажу на землі.

Телефонограмний збір нарахований згідно з пункту 10 розділу 3, табл. 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за повідомлення телеграфом 53,00 грн.*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зважування вантажу нараховано у відповідності до пункту 4.1 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою за 1 вагон 75,20 грн.*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за маневрові роботи нараховано у відповідності до пункту 1.8 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива залізниці, що виконується не одночасно з подачею вагонів.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з системного аналізу змісту положень статей 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), ст.ст.218, 325, 338 Митного кодексу України та статей 119, 121 Статуту залізниць України, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю, а у разі відсутності виявлення такого факту вантажовідправник може стягнути в регресному порядку понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених залізниці витрат з того органу, за ініціативою якого було проведено затримку товару на станціях залізниці чи на підходах до них.

Наведеним спростовується помилкове твердження скаржника про те, що відшкодування вартості розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій за час проведення огляду (переогляду) товару, вже проведених залізницею за свій рахунок, має здійснюватися органом, з ініціативи якого прийнято рішення про проведення митного огляду.

Також безпідставними є посилання скаржника на ст. 46 Статуту залізниць України, оскільки ст. 46 Статуту залізниць України регулює правовідносини, які виникають на станції призначення у вантажоодержувача при прибутті вантажу на його адресу. При цьому станції Батьово, Чоп, Мукачево, Перечин не є станціями призначення. Відповідно до п.9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог і задоволення позову про стягнення з відповідача на користь залізниці 559566,02 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності у звязку з пропуском дев'ятимісячного строку, визначеного ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, колегія суддів зазначає наступне.

До спірних відносин повязаних з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні, з огляду на предмет вимог належить застосовувати спеціальну позовну давність, передбачену Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Відповідно до ст. 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне від 06.06.2014 р. (набрання чинності для України 01.07.2015 р.) позови до перевізника на підставі даної Угоди предявляються про перевищення терміну доставки товару протягом 2-ох місяців, в інших випадках протягом 9 ти місяців. Вказані строки обчислюються з моменту права предявлення вимоги, встановленого в § 2ст. 47 «Вимога за договором перевезення. Підсудність» чинної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не зараховується.

В даному випадку підставою для предявлення позову є затримка вагону № 65620106 для митного огляду з 15.05.2016 р. по 14.11.2016 р. та вагону № 60921558 з 27.05.2016 р. по 14.11.2016 р., в результаті якої залізницею проводилися роботи, повязані з переміщенням, вивантаженням, зважуванням, завантажуванням для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що день затримки/складання акта загальної форми ГУ-23 не може вважатися днем, коли залізниця дізналася про порушення свого права, оскільки складений позивачем акт (форма ГУ-23) не порушує право позивача, а є підставою для нарахування збору та фіксує початок та кінець затримки спірних вагонів. На такий момент обсяг робіт, витрат та платежів не був встановлений.

Отже, строк необхідно обраховувати з моменту відпуску вагонів, починаючи з 15.11.2017 р. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулося з позовом до суду 11.05.2017 р., що підтверджується відбитком штемпеля Львівпоштампу на конверті /а.с. 95 у т. 1/. Тому строк звернення до суду з позовом позивачем ОСОБА_5 акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" не пропущений.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірною відмову господарського суду першої інстанції застосувати строк позовної давності у даній справі за заявою відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 р. у справі № 906/418/17 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 р. у справі № 906/418/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 906/418/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.