ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Справа № 911/825/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Вовк І.В.,
Грек Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Прокуратури Київської області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 та рішення господарського суду Київської області від 04.04.2017 у справі № 911/825/14
за позовомЗаступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України
допублічного акціонерного товариства "Саливонківський цукровий завод"
простягнення 23 479 948, 25 грн.,
за участю представників

позивача: Бодні В.А., Сіліної А.С.,

відповідача: Мартиновського О.В., Корнієнка В.І.,

Генеральної прокуратури України: Клюге Л.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України звернувся до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Саливонківський цукровий завод" про стягнення 23 479 948, 25 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.07.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 рішення господарського суду Київської області від 15.07.2014 скасовано. Позов задоволено. Стягнуто з відповідача до загального фонду Державного бюджету України 7 043 984, 48 грн., до спеціального фонду місцевого бюджету смт Гребінки - 11 739 974, 13 грн. та до спеціального фонду місцевого бюджету Київської області - 4 695 989, 64 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2014 рішення господарського суду Київської області від 15.07.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

В обґрунтування своєї позиції суд касаційної інстанції зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно встановити період, з якого саме часу дозвіл на спеціальне водокористування № 295/13 від 15.11.2011 не був дійсним; визначити період та, відповідно, об'єм води, що використана відповідачем самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування). При цьому звернуто увагу, що господарський суд не позбавлений права витребувати від позивача уточнений розмір позовних вимог та здійснений перерахунок збитків.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Київської області від 17.12.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача до загального фонду Державного бюджету України 37 189, 23 грн., до спеціального фонду місцевого бюджету смт Гребінки - 61 982, 05 грн. та до спеціального фонду місцевого бюджету Київської області - 24 792, 82 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 рішення господарського суду Київської області від 17.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції суд касаційної інстанції зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно більш ретельно з'ясувати якими належними відповідно до чинного законодавства документами підтверджується використаний відповідачем об'єм води за період з 18.09.2012 по 31.10.2012, чи є таким документом журнал обліку відповідача та чи відповідає він формі, передбаченій вимогами законодавства до нього (чинного на період ведення журналу).

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Київської області від 04.04.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 123 964, 10 грн. збитків, завданих внаслідок самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення в частині стягнення з відповідача 14 574 775 грн. за використані 510,5 тис.м3 води за період з 01.10.2012 по 31.10.2012, а в решті позовних вимог передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем в період з 29.10.2012 по 01.11.2012 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства при здійсненні господарської діяльності відповідачем, за результатами якої складено акт.

В акті перевірки, зокрема, зазначено, що 10.09.2012 відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" відбулась зміна найменування відповідача, а саме типу товариства з "відкритого" на "публічне" акціонерне товариство, що підтверджується витягом з нової редакції статуту відповідача та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Перевіркою встановлено порушення відповідачем вимог ст. 44 Водного кодексу України, а саме здійснення відповідачем господарської діяльності без відповідного дозволу на спеціальне водокористування, оскільки відповідний дозвіл № 295/13 від 15.11.2011 терміном дії з 01.01.2012 до 01.01.2013 був оформлений на відкрите акціонерне товариство "Саливонківський цукровий завод".

На підставі акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та довідки відповідача № 272 від 01.11.2012 державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним водокористуванням за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), який відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009, за період з 10.09.2012 по 31.10.2012 складає 23 479 948, 25 грн.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією від 21.12.2012, в якій запропонував добровільно відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів.

Посилаючись на те, що відповідач завдані збитки не відшкодував, заступник прокурора Київської області звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з висновком призначеної у справі додаткової судової інженерно-екологічної експертизи загальний розмір відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем води з поверхневих джерел (р. Протока) при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) за період з 18.09.2012 по 31.10.2012, за умови, що показники водовимірювального приладу внесені до "Журналу обліку водоспоживання (водовідведення) "Насосна станція промислового (технічного) водопостачання" є достовірними, становить 123 964, 10 грн. Водночас визначити розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання відповідачем водних ресурсів без дозвільних документів за період з 18.09.2012 до 30.09.2012, за звітами про використання води за III квартал 2012 року (уточнюючим та без уточнень) не вбачається за можливе з причини відсутності в них відповідних даних про об'єми води за вказаний період (значення об'ємів води у звіті вказані помісячно).

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 48, ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Відповідно до ч. 8 ст. 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції, чинній на момент зміни відповідачем найменування) однією з підстав для переоформлення документа дозвільного характеру є зміна найменування суб'єкта господарювання - юридичної особи або прізвища, імені, по батькові фізичної особи - підприємця. У разі виникнення підстав для переоформлення документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня настання таких підстав подати дозвільному органу або державному адміністратору заяву про переоформлення документа дозвільного характеру разом з документом дозвільного характеру, що підлягає переоформленню, і відповідний документ, що підтверджує зазначені зміни (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців). Дозвільний орган протягом двох робочих днів з дня одержання заяви про переоформлення документа дозвільного характеру та документів, що додаються до неї, зобов'язаний видати переоформлений на новому бланку документ дозвільного характеру з урахуванням змін, зазначених у заяві про переоформлення документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом. Не переоформлений в установлений строк документ дозвільного характеру є недійсним.

Як встановили суди попередніх інстанцій, під час перевірки було встановлено відсутність у відповідача переоформленого у зв'язку зі зміною найменування дозволу на спеціальне водокористування, що зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, і факт використання водних ресурсів за період з 18.09.2012 по 31.10.2012 без дозволу на спецводокористування відповідачем не спростований. Наявний у матеріалах справи дозвіл № 295/13 від 15.11.2011 терміном дії з 01.01.2012 до 01.01.2013 не переоформлений, а тому згідно з ч. 8 ст. 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" є недійсним.

Згідно зі ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 (далі - Методика), встановлено порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)).

Відповідно до п. 9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за встановленою формулою з врахуванням об'єму самовільно використаної води.

Згідно з п. 9.2 Методики фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи-підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Посилаючись на те, що в межах даної справи між сторонами існує спір щодо дійсного об'єму та вартості використаних відповідачем водних ресурсів без дозвільних документів та, відповідно, розміру збитків заподіяних державі, судом першої інстанції призначено судову експертизу, за результатами проведення якої 13.07.2016 експертами складено висновок.

В подальшому місцевим господарським судом у зв'язку із тим, що у нього виник сумнів у достовірності і правильності висновку від 13.07.2016, у справі призначено повторну судову інженерно-технічну експертизу у іншому складі судових експертів.

Так, відповідно до висновку від 24.01.2017 № 20110/16-48/1273/1274/17-48 додаткової судової інженерно-екологічної експертизи:

- розмір відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем води з поверхневих джерел (р. Протока) при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), з урахуванням наданого на дослідження "Журналу обліку водоспоживання (водовідведення) "Насосна станція промислового (технічного) водопостачання" та довідки відповідача від 21.10.2015 № 297 за умови, що показники водовимірювального приладу внесені у вказаний журнал є достовірними, становить: за період з 18.09.2012 до 30.09.2012 - 39 970 грн., за період з 01.10.2012 до 31.10.2012 - 83 994,10 грн.

- відповідно, загальний розмір відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем води з поверхневих джерел (р. Протока) при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) за період з 18.09.2012 по 31.10.2012, за умови, що показники водовимірювального приладу внесені у вказаний журнал є достовірними, становить 123 964,10 грн.

- відповідно до записів про об'єми води, забраної з р. Протока за жовтень місяць, зафіксованих в уточнюючому звіті за IV квартал 2012 року, в разі їх достовірності, розмір відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем води при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) в період з 01.10.2012 до 31.10.2012, становить 82 795 грн.

- разом з тим, в наданих на дослідження матеріалах справи відсутня первинна документація обліку води (журнал з показниками водовимірювального приладу), на підставі якої могли бути складені звіти про використання води за третій та четвертий квартали 2012 року (без уточнень), що унеможливлює їх підтвердження.

- визначити розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання відповідачем водних ресурсів без дозвільних документів за період з 18.09.2012 до 30.09.2012, за звітами про використання води за III квартал 2012 року (уточнюючим та без уточнень) не вбачається за можливе з причини відсутності в них відповідних даних про об'єми води за вказаний період (значення об'ємів води у звіті вказані помісячно).

Дослідивши зміст висновку експертів від 24.01.2017 № 20110/16-48/1273/1274/17-48 та обставини справи, суди попередніх інстанцій визнали такий висновок допустимим доказом розміру збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання відповідачем водних ресурсів без дозвільних документів.

Враховуючи викладене та встановивши факт використання відповідачем водних ресурсів з поверхневих джерел (р. Протока) за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, а також те, що розмір збитків, заподіяних державі, підтверджений судовою експертизою у сумі 123 964,10 грн., господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Викладені в касаційній скарзі заперечення Першого заступника прокурора Київської області стосовно задоволення позовних вимог лише в частині зводяться до необхідності переоцінки обставин щодо визначення розміру заподіяних збитків, що відповідно до ст.ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції. При цьому доводи касаційної скарги щодо порушення судами правил оцінки висновків проведених у справі судових експертиз колегія вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України хоча висновок судового експерта для господарського суду і не є обов'язковим, однак він оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 Кодексу, тобто як і інші докази у справі. Відповідно ж до приписів ст. 32 Господарського процесуального кодексу України висновок судових експертів відноситься до засобів доказування нарівні із іншими доказами у справі та не має будь-яких переваг або навпаки - його значення або вагомість у справі не може бути занижено поряд з іншими доказами у справі.

Висновок експертів за результатами проведення повторної судової інженерно-технічної експертизи місцевим та апеляційним господарськими судами оцінено в сукупності з іншими доказами з наданням правової оцінки. Повноваженнями щодо переоцінки висновку експерта суд касаційної інстанції не наділений.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішень господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Вовк І.В.
Грек Б.М.