Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 р. Справа № 909/1025/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрансгруп",

вул. Архітектора Кобелєва,1/7, м. Київ, 03049;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД",

вул. Промислова, 29/20, м.Івано-Франківськ, 76018;

поштова адреса: вул. Перемоги, буд.20, м.Київ, 03170;

про: стягнення 21 703,92грн., з яких: 20 865,28грн. - основний борг, 188,64грн. - 3% річних, 650,00грн.- інфляційні втрати,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1- провідний юрисконсульт, (довіреність №04-05/355 від 26.12.2016р.);

від відповідача: представники не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертрансгруп", звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд, стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД", 24 033,69грн., з яких: 20 865,28грн. - основний борг, 2 116,47грн. - пеня, 253,96грн. - 3% річних, 797,98грн.- інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.17р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представник позивача, в судовому засіданні 07.12.17р., подав заяву про зменшення розміру позовних вимог вх№13180/17, в якій просить суд, стягнути з відповідача 21 703,92грн., з яких: 20 865,28грн. - основний борг, 188,64грн. - 3% річних, 650,00грн.- інфляційні втрати.

Судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, а спір вирішується виходячи зі зменшеної ціни позову, при цьому, судом взято до уваги правила ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, п.3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., за змістом якого, в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір. Будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні.

В судовому засіданні, представник позивача, підтримав позовні вимоги (зменшені), вказуючи при цьому, на:

- укладення між сторонами Договору на виконання ремонтних робіт та обслуговування дорожніх транспортних засобів №1397 від 01.05.15р., на виконання умов якого, позивач, на підставі нарядів-замовлень №ЗН-0037260 від 21.04.17р., №ЗН-0037307 від 25.04.17р., №ЗН-0037488 від 15.05.17р., №ЗН-0037492 від 15.05.17р., №ЗН-0037491 від 15.05.17р., №ЗН-0037511 від 16.05.17р., згідно актів №АВР-037260 від 24.04.17р., №АВР-037488 від 15.05.17р., №АВР-037511 від 16.05.17р., №АВР-037533 від 17.05.17р., №АВР-037491 від 18.05.17р., №АВР-037492 від 18.05.17р., виконав роботи по технічному обслуговуванню (ремонту) автомобілів, на загальну суму 21 252,37грн.;

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, зокрема, п.4.3. Договору, яким обумовлено порядок здійснення розрахунків, внаслідок чого, неоплаченою залишились вартість виконаних робіт на суму 20 865,28грн. (387,09грн. - відповідачем сплачено);

- звернення до відповідача з вимогою №15-01-06/312 від 04.08.17р., про оплату вартості виконаних робіт в розмірі 20 865,28грн., яка залишилась без належного реагування з боку відповідача;

- приписи ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення грошового зобов"язання, відповідачу нараховано 188,64грн. - 3% річних, 650,00грн.- інфляційних втрат; - норми ст.ст. 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 20.11.17р. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав.

За таких обставин, беручи до уваги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що відповідач, відповідно до вимог законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності відповідача, за матеріалами справи, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертрансгруп" (Виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" (Замовник/відповідач) укладено Договір на виконання ремонтних робіт та обслуговування дорожніх транспортних засобів №1397 від 01.05.15р.

Згідно п.1.1. Договору Виконавець виконує технічне обслуговування, ремонт чи виготовлення складових деталей дорожніх транспортних засобів Замовника, а Замовник бере на себе зобов"язання перед Виконавцем оплатити вартість ремонту, використаних при цьому витратних матеріалів, запчастин тощо, що встановлені на транспортні засоби або надані Замовнику.

Перелік заявлених Замовником до виконання робіт та необхідних до використання чи придбання ТМЦ визначається нарядом-замовленням, оформленим Виконавцем. Своїм підписом у наряді-замовленні Замовник надає згоду на виконання робіт у обсязі, визначеному у ньому (п.2.3.Договору).

У відповідності до п.2.5.Договору, після виконання у повному обсязі та прийняття Замовником виконаних робіт, Виконавець оформляє, а Замовник підписує акт виконаних робіт.

Пунктами 4.2., 4.3. Договору обумовлено, що оплата вартості виконаних Виконавцем робіт та використаних запчастин здійснюється Замовником у відповідності виставленому рахунку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця чи шляхом внесення готівкової суми у касу СТО. За фактом виконаних робіт, Замовник протягом 15-ти календарних днів з моменту отримання виконаних робіт та рахунку сплачує Виконавцю вартість ремонту ТЗ.

Дослідженням обставин справи судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач, на підставі нарядів-замовлень №ЗН-0037260 від 21.04.17р., №ЗН-0037307 від 25.04.17р., №ЗН-0037488 від 15.05.17р., №ЗН-0037492 від 15.05.17р., №ЗН-0037491 від 15.05.17р., №ЗН-0037511 від 16.05.17р. (а.с.32-37), згідно підписаних та скріплених печатками сторін актів №АВР-037260 від 24.04.17р., №АВР-037488 від 15.05.17р., №АВР-037511 від 16.05.17р., №АВР-037533 від 17.05.17р., №АВР-037491 від 18.05.17р., №АВР-037492 від 18.05.17р. (а.с.12, 14, 16, 18, 19, 21), виконав роботи по технічному обслуговуванню (ремонту) автомобілів, на загальну суму 21 252,37грн.

Однак, доказів оплати повної вартості виконаних робіт в сумі 20 865,28грн. (387,09грн. - сплачено), відповідачем суду не подано.

Позивач звертався до відповідача з вимогою з вимогою №15-01-06/312 від 04.08.17р., про оплату вартості виконаних робіт по технічному обслуговуванню (ремонту) автомобілів в розмірі 20 865,28грн. (а.с.25). Проте, доказів належного реагування відповідачем суду не пред"явлено.

Станом на 07.12.17р., в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтвердили сплату відповідачем вище зазначеної суми коштів.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Договір на виконання ремонтних робіт та обслуговування дорожніх транспортних засобів №1397 від 01.05.15р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

З правового аналізу змісту укладеного між сторонами Договору на виконання ремонтних робіт та обслуговування дорожніх транспортних засобів №1397 від 01.05.15р. та виходячи зі характеру договірних правовідносин сторін, вбачається, що такий договір за своєю правовою природою є договором підряду, а відтак, до даних спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про підряд, врегульовані параграфом 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.ч.1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки, відповідач неналежно виконав свої зобов"язання, які випливають з Договору та закону, то вимога позивача про стягнення з відповідача неоплаченої вартості виконаних робіт в сумі 20 865,28грн., підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Позивачем, за порушення виконання грошового зобов"язання, правомірно нараховано відповідачу 188,64грн. - 3% річних, 650,00грн.- інфляційних втрат, за період та від суми, вказаної у розрахунку (а.с.43), який перевірено судом та визнано арифметично вірним.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

В силу п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання. Відповідач в судове засідання не з"явився, своїми правами, наданим йому ст.ст. 22, 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, будь - яких заперечень проти позову чи доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував.

Таким чином, на основі вище викладеного, стягненню в судовому порядку підлягають

20 865,28грн. - боргу, 188,64грн. - 3% річних, 650,00грн. - інфляційних втрат.

Судовий збір за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625-629, 837 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст.33, 34, 43, 44, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД", вул. Промислова, 29/20, м.Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 32605152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрансгруп", вул. Архітектора Кобелєва,1/7, м. Київ, 03049 (ідентифікаційний код 33260662) 20 865,28грн. (двадцять тисяч вісімсот шістдесят п"ять грн. 28коп.) - боргу, 188,64грн. (сто вісімдесят вісім грн. 64коп.) - 3% річних, 650,00грн. (шістсот п"ятдесят грн. 00грн.) - інфляційних втрат, 1 600,00грн. (одну тисячу шістсот грн.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.17р.

Суддя С.Кобецька