ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Справа № 910/18754/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Данилова М.В., Поляк О.І.
за участю представників:
від позивача:Бондаренко О.В.
від відповідача:Чепурна Н.В., Матвійчук В.А - договір від 25.07.17р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця Чепурної Наталії Вікторівни
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017р.
у справі господарського суду№910/18754/16 міста Києва
за позовомФізичної особи-підприємця Бондаренка Олександра Веніаміновича
до Фізичної особи-підприємця Чепурної Наталії Вікторівни
простягнення коштів
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. у справі №910/18754/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 15 145,73грн., реальні збитки в розмірі 22 489,09грн., витрати на проведення обстеження приміщення в розмірі 3 500,00грн. та упущену вигоду в розмірі 12 000,00грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017р. у справі №910/18754/16 рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. скасовано частково та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чепурної Наталії Вікторівни на користь Фізичної особи-підприємця Бондаренка Олександра Веніаміновича 15 145,73грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги, реальні збитки в розмірі 21 485,24грн., витрати на проведення обстеження приміщення в розмірі 3 500,00грн. та упущену вигоду у розмірі 6 000,00грн. В іншій частині в позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач, Фізична особа-підприємець Чепурна Наталія Вікторівна, з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.10.2017р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 10.11.2017р. №08.03-04/5549 у зв'язку з відпусткою судді Ходаківської І.П., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/18754/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Бакуліна С.В. (доповідач), судді - Данилова М.В., Поляк О.І.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.11.2017р. №08.03-04/6005 у зв'язку з призначенням судді Бакуліної С.В. суддею Верховного Суду, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/18754/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Данилова М.В., Поляк О.І.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши викладені в касаційній скарзі доводи з цього приводу, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Чепурної Наталії Вікторівни.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 01.07.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нежитлового приміщення №4 (далі договір №4), відповідно до умов якого позивач, за договором орендодавець, зобов'язався передати відповідачу, за договором орендарю, в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 37,8кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, Голосіївський проспект, 15а, а відповідач зобов'язався сплачувати позивачу орендну плату та інші платежі в порядку, зазначеному в цьому договорі. Приміщення належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2001р. Приміщення передається в оренду для розміщення офісу орендаря та здійснення ним власної діяльності (швейне ательє).

Відповідно до п. 2.1 договору № 4 строк дії договору починається з моменту підписання обома сторонами акту приймання-передачі приміщення та закінчується 01.07.2016р.

01.07.2015 між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення, в якому зазначено про те, що приміщення знаходиться в справному технічному стані.

Позивач зазначає, що починаючи з лютого 2016 року, відповідач припинив здійснювати оплату комунальних послуг, зокрема, послуг з теплопостачання, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 15 145,73грн.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 3.6 договору №4 плата за комунальні послуги, послуги зв'язку, спожиту електроенергію, за користування водою та каналізацією, за опалення, пожежну та охоронну сигналізацію, Інтернет та інші послуги, необхідні для забезпечення діяльності орендаря, здійснюється орендарем.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наявні в матеріалах справи копії рахунків-фактур №540524-03/2016-1 від 31.01.2016р. на суму 4 376,01грн., №540524-03/2016-2 від 29.02.2016р. на суму 11 532,35грн., №540524-03/2016-3 від 31.03.2016р. на суму 9 628,02грн., №540524-03/2016-4 від 30.04.2016р. на суму 4 755,05грн., підтверджують спожиту теплову енергію на загальну суму 30 291,43грн.

Однак, враховуючи те, що відповідач згідно із договором № 4 орендував лише частину приміщення, позивачем заявлено вимогу про стягнення половини від вартості спожитих комунальних послуг, а саме: у розмірі 15 145,73грн.

Факт виставлення та направлення позивачем відповідачу рахунку-фактури №07/1ОП на оплату послуг за теплопостачання на загальну суму 15 145,73грн. та отримання вказаного рахунку-фактури відповідачем, підтверджується доказами наявними у матеріалах справи.

Таким чином, суди дійшли висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 15 145,73грн., є такою, що підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків в розмірі 22 549,16грн., завдані відповідачем внаслідок неналежного користування частиною нежитлового приміщення, у зв'язку із чим пошкоджено орендоване приміщення, то суди виходили з того, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до акта обстеження нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, пр.-т. Голосіївський, 15а, члени комісії по обстеженню орендованого відповідачем приміщення в складі власника приміщення та свідків, із відміткою про відмову від участі у обстежені, встановили, що внаслідок експлуатації відповідачем вказаного вище приміщення констатовано такий стан: на стелі мають місце численні отвори від саморізів та забруднення; на стінах мають місце численні отвори (до 70 шт.) від саморізів та забруднення; підлога (ковролін) в численних плямах великих розмірів (близько 50 см.) від мастильних матеріалів.

Крім того, з метою встановлення технічного стану нежитлового приміщення площею 37,8кв.м., яке перебувало у користуванні відповідача на підставі договору №4 та розташоване у житловому будинку №15а по пр-ту Голосіївському в м. Києві, позивач звернувся до Агенції судових експертиз для проведення відповідного дослідження.

Відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 03.10.2016р., складеного атестованим судовим експертом Карпенко О.В. (свідоцтво № 7 (5) від 28.09.2011р.) вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести у нежитловому приміщенні площею 22,1кв.м (частині нежитлового приміщення площею 37,8кв.м) по пр-ту Голосіївському, 15а, в м. Києві для усунення пошкоджень опоряджувального покриття та покриття підлоги у нежитловому приміщенні, що утворились на їх поверхні внаслідок користування відповідачем в період з 01.07.2015р. по 01.07.2016р. становить 15 359,00грн.

Також, позивачем були понесені витрати на придбання матеріалів для відновлення орендованого відповідачем приміщення на загальну суму 14 260,17грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 2 ст. 779 ЦК України передбачено, що наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Згідно з ч. 4 ст. 285 ГК України орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Відповідно до ч. 2 ст. 779 ЦК України у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Судами встановлено, що після закінчення терміну дії договору № 4, позивач звертався до відповідача з листами про необхідність проведення ремонту в орендованому приміщенні, що підтверджується матеріалами справи. Проте, докази надання відповідачем будь-якої відповіді або відшкодування збитків, завданих пошкодженням орендованого приміщення, відсутні, як відсутні і докази спростування факту погіршення орендованого за договором №4 приміщення саме з вини відповідача.

Також, позивачем були придбані будівельні матеріали на загальну суму 14 260,17грн., що підтверджується копіями чеків. Позивачем заявлено вимогу про стягнення половини від вартості будівельних матеріалів.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази, висновок та копії чеків, наданих позивачем та з урахуванням того, що розмір кімнати 22,1кв.м, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що загальна сума відшкодування вартості ремонту пошкодженого приміщення складає суму у розмірі 21 485,21грн., а саме: 3 359,54грн. - 29,23% вартості нового покриття для підлоги у приміщенні площею 22,1кв.м, 2 766,70грн. - повна вартість будівельних матеріалів, що були закуплені для проведення ремонтно-будівельних робіт виключно у кімнаті площею 22,1кв.м, 15 359,00грн. - вартість ремонтно-будівельних робіт виключно у кімнаті площею 22,1кв.м.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 3 500,00грн., то суди попередніх інстанцій враховуючи ту обставину, що для належного обґрунтування розміру реальних збитків, завданих відповідачем, позивач був вимушений замовити експертне дослідження та оплатити його вартість, а оплата позивачем вартості експертного дослідження підтверджується платіжним дорученням №5 від 02.09.2016р., дійшли висновку про задоволення позовних вимог в частині витрат на проведення обстеження приміщення в розмірі 3 500,00грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди в розмірі 12 000,00грн., що становить орендну плату за липень-серпень 2016 року, яку позивач отримав би в разі належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №4, то судами встановлено, що 03.07.2016р між позивачем та Аганіною О.О. укладено договір оренди нежитлового приміщення №5/2, відповідно до умов якого позивач, за договором орендодавець, зобов'язався передати Аганіній О.О., за договором орендарю, в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 75,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр.-т. Голосіївський, 15а, а орендар зобов'язується сплачувати позивачу орендну плату та інші платежі в порядку, зазначеному у цьому договорі.

Пунктом 3.1 вказаного договору 5/2 передбачено, що за користування приміщенням орендар сплачує на користь позивача орендну плату в розмірі 6 000,00грн.

07.07.2016р. між позивачем та Аганіною О.О. укладено доповнення до договору №5/2, в якому зазначено про неможливість проведення статутної діяльності орендаря в приміщенні, що має численні пошкодження стін, стелі та підлоги і потребує відновлювального ремонту, а тому строк дії договору №5/2 і нарахування орендної плати розпочинається з моменту підписання акту приймання-передачі. Позивач зобов'язався в термін 2 місяці (до 01.09.2016р.) виконати відновлювальний ремонт приміщення за свої кошти і передати орендареві згідно акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №916/3371/14/3-741гс15 від 07.10.2015р. та №6-237цс16 від 18.05.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не надано доказів доцільності відтермінування строку передання приміщення наступному орендарю - Аганіній О.О. саме на 2 місяці, також не надано обґрунтування неможливості здійснити ремонтні роботи у зазначеному приміщенні у більш коротший термін, для зменшення розміру збитків, а тому дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди саме у розмірі 6 000,00грн., є такою, що підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у розмірі 3 468,83грн.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з висновком судів попередніх інстанцій щодо стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги (теплопостачання) у розмірі 15 145,73грн., оскільки на підтвердження існування вказаної заборгованості позивачем надані рахунки-фактури №540524-03/2016-1 від 31.01.2016р. на суму 4 376,01грн., №540524-03/2016-2 від 29.02.2016р. на суму 11 532,35грн., №540524-03/2016-3 від 31.03.2016р. на суму 9 628,02грн., №540524-03/2016-4 від 30.04.2016р. на суму 4 755,05грн., з яких не вбачається, в які приміщення та якої площі здійснювалось теплопостачання. У вказаних рахунках-фактурах міститься посилання на договір №540524-03 від 22.01.2016р., який в матеріалах справи відсутній, що також унеможливлює встановити до яких приміщень і якої площі було здійснено теплопостачання.

При цьому, в матеріалах справи міститься Висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 03.10.2016р. (т.1 а.с.87), з якого вбачається, що за позивачем зареєстроване право власності на об'єкти нерухомого майна (нежитлові приміщення) загальною площею 256,3 кв.м (т.1 а.с.88), в той час як відповідачу відповідно до договору №4 було передано в оренду нежитлове приміщення загальною площею 37,8 кв.м.

Тобто, судами попередніх інстанцій не встановлено який відсоток повинен вираховуватись для оплати теплопостачання з наданих позивачем рахунків-фактур.

Крім того, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою ту обставину, що в наданих рахунках-фактурах №540524-03/2016-2 від 29.02.2016р. на суму 11 532,35грн. (т.1 а.с.54) та №540524-03/2016-3 від 31.03.2016р. на суму 9 628,02грн. (т.1 а.с.55) міститься крім нарахованої плати за теплопостачання за поточний місяць ще й борг за попередній місяць, що в свою чергу, може призвести до подвійного стягнення заборгованості за теплопостачання, оскільки рахунок-фактура №540524-03/2016-2 від 29.02.2016р. може містити повторно нараховану суму коштів за надані ПАТ "Київенерго" послуги з теплопостачання, які не були сплачені по рахунку-фактурі №540524-03/2016-1 від 31.01.2016р. та рахунок-фактура №540524-03/2016-3 від 31.03.2016р. по рахунку-фактурі №540524-03/2016-2 від 29.02.2016р. відповідно.

Зазначені обставини при розгляді справи господарські суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що в свою чергу призвело до нез'ясування у повному обсязі фактичного обсягу прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Загальними вимогами процесуального права, визначеними у статтях 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, констатовано обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 1117 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чепурної Наталії Вікторівни задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017р. та рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. у справі №910/18754/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя М.В. Данилова
Суддя О.I. Поляк