ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Справа № 926/1475/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Данилової М.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Світвуд Україна"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 12.07.2017
у справі № 926/1475/15 Господарського суду Чернівецької області
за позовомПриватного підприємства "Світвуд Україна"
доФізичної особи-підприємця Харченко Олени Станіславівни
простягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачане з'явився
- відповідачаМалєнко О.В.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року Приватне підприємство "Світвуд Україна" звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Харченко Олени Станіславівни, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь 682 785,00 грн. попередньої оплати (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята та розглянута судом).

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012 в частині передачі товару позивачу.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017 у справі № 926/1475/15 (суддя Миронюк С.О.) позов задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 (головуючий Дубник О.П., судді: Скрипчук О.С., Якімець Г.Г.) вказане рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про відмову у позові.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, Приватне підприємство "Світвуд Україна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

У відзиві на касаційну скаргу Фізична особа - підприємець Харченко Олена Станіславівна заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційної інстанції - без змін.

Приватне підприємство "Світвуд Україна" не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свій позов послався на те, що 21.08.2012 між Фізичною особою-підприємцем Харченко Оленою Станіславівною (продавцем) та Приватним підприємством "Світвуд Україна" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу обладнання з розстроченням платежів № 01/09, за умовами якого, продавець зобов'язався продати, а покупець - придбати обладнання для деревообробної галузі (а.с. 50-51, т. 1). У зв'язку із втратою оригінала цього договору до матеріалів справи надано його не засвідчену копію.

В пунктах 2.2, 3.1, 4.2 сторони узгодили, що загальна вартість обладнання та пуско-налагоджувальних робіт становить 2 625 517, 00 грн. Продавець зобов'язаний передати обладнання покупцю у повному обсязі та комплектності протягом 30 днів з моменту оплати покупцем 25 % вартості від суми Договору. Покупець здійснює оплату шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки продавця, на умовах розстрочення платежів, шляхом сплати: 25 % попередньої оплати у розмірі 656 379,25 грн. протягом одного року з дня підписання договору, але з обов'язковим перерахуванням суми попередньої оплати в розмірі не менше 100 000, 00 грн. в день підписання договору; 60 % від ціни договору після поставки та монтажу обладнання на визначеному покупцем майданчику на протязі 3-ох місяців з дати поставки; 15 % від ціни договору після робочого запуску всієї лінії та виготовлення тестової партії продукції.

За посиланням позивача, на виконання умов вказаного договору з 21.08.2012 по 14.06.2013 відповідачу було сплачено 806 885, 00 грн. попередньої оплати за обладнання, яке йому не було передано.

Претензія позивача про повернення безпідставно перерахованих коштів залишена відповідачем без реагування та задоволення.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення попередньої оплати, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012 в частині передачі товару позивачу.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача та задовольнив позов у повному обсязі.

Постанова апеляційного господарського суду, якою скасовано зазначене рішення суду, мотивована порушенням норм процесуального права та тим, що в основу рішення покладено неналежні докази.

Колегія погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до позовної заяви, підставою позову визначено договір № 01/09 від 21.08.2012.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що у матеріалах справи наявна не засвідчена копія договору № 01/09 від 21.08.2012, (а.с. 50-51, т.1), з якої вбачається, що вона зроблена не з оригіналу договору, а з іншої копії, оскільки містяться залишки попереднього посвідчення іншої копії договору. Ця копія (а.с. 51, т.1), не є придатною для читання, оскільки не відображає усіх умов договору. Також, на а.с. 51, т. 1 вказано останнім пунктом договору п. 7.5, в той час як, зі зворотної сторони аркушу наступним пунктом договору є п. 7.7 договору.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 555.27 відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Згідно п. 1.1. цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності.

В абз. 1-7 п.п. 2.2. п. 2 своєї постанови Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а в разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Обґрунтовуючи неможливість подання до суду оригінального примірника договору купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012 позивач послався на його втрату.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що Господарський суд Чернівецької області ухвалами від 24.09.2015 (а.с. 58, т. 1) та від 20.10.2015 (а.с. 73, т.1) зобов'язував відповідача надати належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012 для долучення до матеріалів справи та оригінал для огляду у судовому засіданні, однак, ці вимоги суду виконані не були.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти укладення вказаного договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що наявна у матеріалах справи копія договору купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012, прийнята місцевим господарським судом як доказ, що покладений в основу його судового рішення, не може бути належним доказом у розумінні ст. 36 ГПК України.

Крім того, ненадання оригінального примірника договору, який містив би усі істотні його умови, позбавило суд можливості надати належну правову оцінку доводам позивача в цій частині, встановити дійсність такої угоди та відповідність її вимогам чинного законодавства, що, в свою чергу, призвело до того, що обставини існування господарських відносин між сторонами у справі на підставі договору купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012, які місцевий суд визнав встановленими, є документально не підтвердженими. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги копію цього договору, визнавши її неналежним доказом.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції не були враховані заперечення відповідача про те, що надані позивачем банківські виписки містять посилання на оплату за обладнання згідно договору № 01/09 від 01.09.2012, у призначенні платежу також вказано "оплата за обладнання".

На підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем банківські виписки не підтверджують факту попередньої оплати товару за договором купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012 і не можуть бути доказами у справі, оскільки з цих виписок вбачається здійснення перерахування коштів на підставі договору № 01/09 від 01.09.2012, який не є підставою заявленого у даній справі позову.

Крім того, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач зазначив про те, що позиція позивача ґрунтується на взаємовиключних та суперечливих посиланнях, а саме, на укладенні з відповідачем договору, перерахуванні відповідачу коштів, як фактична та самостійна підстава виникнення зобов'язань між суб'єктами господарювання, а також на безпідставному набутті відповідачем коштів за рахунок позивача (ст. 1212 ЦК України).

Таким чином, визнавши недоведеними позовні вимоги, апеляційний господарський суд правомірно скасував рішення місцевого господарського суду, як таке, що ґрунтується на неналежних доказах, з прийняттям нового рішення про відмову у позові повністю.

Колегія вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих ним доказів, які на думку скаржника, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судом апеляційної інстанції, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 926/1475/15 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. В. Алєєва

М. В. Данилова