ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р.Справа № 922/3338/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюкову Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Державної компанії "Укрспекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт", м. Київ
до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв
про стягнення коштів у розмірі 3 638 735,52 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за дов. № Д-93/17 від 27.06.2017 року

відповідача - ОСОБА_2 за дов. б/н від 10.12.2016 року.

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", про стягнення заборгованості за договором комісії № STE-3-62Д/К-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 15 268,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн.; 351 264,07 грн. 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконання відповідачем умов договору комісії № STE-3-62Д/К-08 від 28 лютого 2008 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3338/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні. 13 листопада 2017 року, ухвалою господарського суду Харківської області, відмовлено в задоволені заяви Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" про забезпечення позову (вх. № 34161 від 18 жовтня 2017 року). Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє по розгляду даної справи 21 листопада 2017 року судом було оголошено перерву до 04 грудня 2017 року. Під час перерви судом долучено до матеріалів справи документи, які надійшли через канцелярію суду від відповідача, а саме заява (вх. № 40335 від 04 грудня 2017 року) та письмові пояснення (вх. № 40297 від 04 грудня 2017 року). Після перерви 04 грудня 2017 року судове засідання було продовжено, в дане судове засідання представники сторін з'явилися. Під час судового засідання, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд долучити до матеріалів справи письмові заперечення проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності з додатками, дані документи судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 40364 від 04 грудня 2017 року; представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та долучити до матеріалів справи письмові пояснення, дані пояснення судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 40368 від 04 грудня 2017 року.

В судовому засіданні 04 грудня 2017 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28 лютого 2008 року між позивачем (комісіонер) та відповідачем (комітент) було укладено договір комісії № STE-3-62-Д/К-08. Відповідно до п.п.1.1, 1.2 договору, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти і виконати на умовах даного договору від свого імені в інтересах комітента і за його рахунок контракт з інозамовником, надалі замовником, на постачання на експорт запчастин та агрегатів для літаків МІГ-23, надалі "Агрегати", згідно додатку № 1 до цього договору комісії. Витрати, пов'язані з доставлянням агрегатів до аеропорту України несе комітент. Загальна вартість цього договору комісії визначається додатком до нього і складає 2 963 142-04 доларів США (п. 3.2 договору). Розрахунки за даним договором будуть виконуватися в доларах США. Комісіонер обов'язується розрахуватися з комітентом за кожну партію поставлених агрегатів на протязі 5 банківських днів після отримання коштів від замовника (але не пізніше 45 днів з дати відправки партії агрегатів в країну замовника) на розрахунковий рахунок комісіонера за винятком комісійної винагороди та інших витрат, пов'язаних з виконанням контракту з інозамовником від імені та за кошти комітента, які утримуються пропорційно. Комісійна плата комісіонера складає 4% від загальної вартості цього договору, і складає 118 525-68 доларів США та 68 центів, у тому числі ПДВ, при цьому комісійна плата буде утримуватися комісіонером пропорційно з платежу, який надійшов в рахунок виконання відповідного контракту з замовником. Із суми коштів, які надійшли від замовника - комісіонер сплатить витрати на консалтингові/маркетингові послуги за кордоном, банківські витрати, митні витрати, витрати за розвантажувально-завантажувальні роботи, витрати за транспортування агрегатів в країну інозамовника, страхування агрегатів та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, за дорученням і за рахунок комітента. Витрати по п. 4.4 повинні бути документально підтверджені та не перевищувати 18,7% від суми цього договору, включаючи комісійну плату комісіонера, тобто 561 193-89 доларів США та 89 центів. Витрати комісіонера, які не підтверджені документально, підлягають перерахуванню на рахунок комітента. Комісіонера надає комітенту звіт комісіонера за виконані послуги із всіма підтверджуючими документами протягом 10 днів з дати отримання коштів від замовника (п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 договору). Після виконання своїх обов'язків за даним договором у повному обсязі сторони протягом 10-ти днів підписують "Акт звірки взаєморозрахунків" та "Звіт комісіонера". Згідно д п. п. 13.1, 13.2 договору, цей договір комісії набуває чинності з моменту одержання комітентом повідомлення комісіонера про отримання Дозволу ДСЕК. Договір складений у двох примірниках, кожен з яких має юридичну силу, яка наступає з моменту його підписання сторонами, та діє до повного та належного його виконання сторонами.

20 жовтня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К від 28 лютого 2008 року. Відповідно до п. 1 даної додаткової угоди, сторони визначили заборгованість комісіонера перед комітентом за договором № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року за відвантажену продукцію (Вантажно-митна декларація № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року) у розмірі 668 491,71 доларів США що по курсу НБУ станом на 20.10.2011 року становить 5 323 533,73 грн. Комітент доручає комісіонеру до 01 листопада 2011 року внести відповідні зміни до зовнішньоекономічного контракту з покупцем, згідно яких до комітента повинні надійти кошти у розмірі не мент, ніж 5 323 533,73 грн. до 01 грудня 2011 року. В разі ненадходження коштів в зазначений термін, комісіонер зобов'язується за рахунок власних обігових коштів сплачувати на рахунок комітента по 436 700,00 грн. щомісяця до повного погашення заборгованості, починаючи з 01 грудня 2011 року. )п. 2 угоди). Враховуючи поруку комісіонера перед комітентом (делькредере), комісіонер утримує додаткову комісійну плату за виконання зазначеного доручення у розмірі 10 000,00 гривень (у тому числі ПДВ). Цю додаткову комісійну плату у гривневому еквіваленті по курсу НБУ Комісіонер утримує з коштів, які надійдуть від покупця за зовнішньоекономічним контрактом № STE-3-32-К/КЕ-08 від 26 лютого 2008 року (п. 4 угоди). В разі надходження від інозамовника суми в розмірі 668 491,71 доларів США за контрактом № STE-3-23-К/КЕ-08 від 26 лютого 2008 року (Договір комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року) сторони погодились, що комітент здійснить оплату витрат комісіонера, які пов'язані з виконанням вищезазначеного договору та будуть відображені у звіті комісіонера, а саме: - 26 739,67 доларів США, що становлять комісійну плату комісіонера згідно п. 4.3. договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року; 10 000,00 грн., що становлять додаткову комісійну плату комісіонера згідно п. 4 Додаткової угоди № 1 до Договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року; 98 268,00 доларів США, що становлять витрати (в тому числі оплата агентських послуг), які здійснюються за дорученням і за рахунок комітента, згідно п.п. 4.4 та 4.5 договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року. Компенсацію вищезазначених витрат буде здійснено в національній валюті України по курсу НБУ станом на день перерахування коштів (п. п. 5, 5.1 додаткової угоди). Сторони погодили, що здійснення розрахунків в повному обсязі має бути виконано не пізніше, як за 12 місяців з дати підписання Звіту комісіонера (п.п. 5.2). Згідно п. 6 дана угода набирає чинності з дати її підписання обома сторонами та є невід'ємною частиною договору.

05 березня 2013 року, між сторонами узгоджено звіт відповідно о умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року про наступне. Комісіонер виконав, а комітент прийняв послуги по виконанню умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року з Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лів (ВМД № 100000032/2010/071554 від 23 грудня 2010 року на суму 668 491,71 дол. США). Згідно умов п. 2 Додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії перераховано комітенту станом на 26 вересня 2012 року - 5 323 533,73 грн. У зв'язку із надходженням 21 лютого 2013 року валютних коштів в якості оплати по контракту від інозамовника у розмірі 668 451,71 дол. США за мінусом комісії зарубіжного банку у розмірі 40,00 дол. США комісіонером здійснено наступне. Згідно умов п. 5 додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року до договору комісії: нараховано комісійну плату згідно умов п. 4.3 договору станом на 05 березня 2013 року - 26 739,67 дол. США з урахуванням ПДВ за курсом долара США - 7,993 грн. та додаткову комісійну плату на підставі п. 5 зазначеної додаткової угоди у розмірі 10 000,00 грн. з урахуванням ПДВ; 30 грудня 2010 року - оплату митного оформлення вантажу ТОВ "Центрлогістиксервіс" пл. дорученням № 4081 від 30 грудня 2010 року на суму 5 268,00 грн., в т.ч. ПДВ - 878,00 грн.; 05 березня 2013 року - оплата агентський послуг нерезиденту, що надані за межами митної території України, Фірмі "December Venture Ltd" (Кіпр." згідно Протоколу № 3 до Угоди № STE-3-31-А-10 від 05 травня 2010 року у розмірі 97 600,00 дол. США згідно Акту виконаних робіт від 11 лютого 2013 року платіжним дорученням № 180 від 05 березня 2013 року, що відповідає за курсом НБУ - 780 116,80 грн., без ПДВ. Загальна вартість наданих комісіонером послуг становить 186 441,82 грн., крім того ПДВ - 37 288,36 грн. Загальна вартість послуг складає 223 730,18 грн. Таким чином, заборгованість комітента перед комісіонером станом а 06 березня 2013 року складає 1 009 114,98 грн. 98 коп. 9223739,18+5268,00+780116,80=1009114,98. Комісіонер та комітент претензій один до одного не мають (даний звіт підписано та скріплено печатками сторін).

31 березня 2016 року між головними бухгалтерами підприємств сторін підписано та скріплено печатками підприємств сторін акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідача визнав заборгованість перед позивачем за договором STE-3-62-д/к-08 від 28 лютого 2008 року у розмірі 1 009 363,24 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, останній в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, що підтверджується звітом комісіонера від 05 березня 2013 року. Втім, відповідач вартість отриманих послуг не сплатив, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1013 ЦК України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату. Комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові (ст. 1014 ЦК України).

Водночас, як встановлено судом та зазначено вище в даному рішенні суду, 20 жовтня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, яка за своєю правовою природою є новацією та якою (додатковою угодою) сторонами замінено первісні зобов'язання, які випливають з умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року новими зобов'язаннями, які випливають з умов додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2017 року, зокрема п.п. 1, 4, 5, 5.1, 5.2.

Приписами ч. ч. 2, 4 ст. 604 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на наведене, а саме укладення між сторонами 20 жовтня 2011 року додаткової угоди № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, обов'язок відповідача, який випливає з п. п. 4.3, 4.4 договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, припинено і у відповідача виникло нове зобов'язання щодо сплати 26 739,67 дол. США, що становлять комісійну плату позивача; 10 000,00 грн., що становлять додаткову комісійну плату позивача; 98 268,00 доларів США, що становлять витрати (в тому числі оплата агентських послуг), які здійснюються за дорученням і за рахунок відповідача (п. 5 додаткової угоди). Крім того, даною додатковою угодою сторонами погоджено, що здійснення розрахунків в повному обсязі має бути виконано не пізніше, як за 12 місяців з дати підписання звіту комісіонера (позивача).

Відповідно до ст. 1022 Цивільного кодексу України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Враховуючи вище викладене, а саме укладення між сторонами додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року, як наслідок - припинення зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року, виходячи з вимог ч. 4 ст. 604 Цивільного кодексу України, та підписаний між сторонами 05 березня 2013 року звіту комісіонера, який підписаний та скріплений печаткою, зокрема, підприємством-відповідача без заперечень, з огляду на приписи ст. 1022 Цивільного кодексу України, суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2011 року у розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203, 45 грн. станом на 26 вересня 2017 року, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Решту позову в частині стягнення з відповідача 5 268,00 грн. оплати митного оформлення вантажу, яку визначено позивачем як суму основного богу, суд вважає необґрунтованою з огляду на те, що зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28 лютого 2008 року припинилися внаслідок підписання додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2011 року, і якою (додатковою угодою) не передбачено оплати відповідачем митного оформлення вантажу позивачу. Тобто, вказана сума в розмірі 5 268,00 грн. не є сумою основного боргу позивача перед відповідачем та підпадає під кваліфікацію витрат позивача в розумінні ст. 22 ЦК України, що унеможливлює задоволення позову в цій частині у вигляді суми основного боргу. Водночас, зазначена сума у вигляді стягнення збитків позивачем до стягнення з відповідача не заявлялась.

Твердження представника відповідача про те, що строк на оплату вартості наданих послуг не настав, є необґрунтованим виходячи умов п. 5.2 додаткової угоди, підписаної сторонами, в пункті якої сторонами чітко визначено строк на оплату, який (строк) вираховується з дати підписання звіту комісіонера та який (звіт комісіонера) підписаний 05 березня 2013 року, тобто з даної дати й вираховується річний термін оплати вартості наданих послуг.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 351 264,07 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши зроблений позивачем розрахунок 3% річних, суд приходить до висновку правомірності вимог 3% річних у сукупному розмірі 350 701,19 грн. проти заявлених до стягнення 351 264,07 грн. Різниця, решта нарахованих річних 562,88 грн., через їх нарахування на суму 5 268,00 грн. основного богу та який судом визнано необґрунтованим, задоволенню не підлягають.

Розглянувши заяву відповідача про застосування наслідків звернення до суду після спливу позовної давності (вх. № 37261 від 13 листопада 2017 року), яка підтримана представником відповідача під час судового засідання та проти задоволення якої заперечував представник позивача, посилаючись на те, що з підписанням між сторонами 31 березня 2016 року акту звірки взаємних розрахунків перебіг позовної давності перервався, суд зазначає наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями статей 263, 264 Цивільного кодексу України передбачено обставини, за яких перебіг позовної давності переривається та зупиняється. Так, відповідно до частини першої статті 264 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність переривається, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Як встановлено судом, 31 березня 2016 року головним бухгалтером підприємства відповідача підписано та підписано печаткою підприємства відповідача акт звірки взаєморозрахунків, яким визнано борг перед позивачем у розмірі 1 009 363,24 грн. (яка є сумою більшою ніж вказана у звіті комісіонера), тому із цієї дати відбулося переривання позовної давності, а її перебіг почався заново. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 27 квітня 2016 року по справі № 3-269гс16, приписи якої є обов'язковими для виконання, відповідно до ст. 111-28 ГПК України.

З огляду на наведене, заява відповідача про застосування наслідків звернення до суду після спливу позовної давності (вх. № 37261 від 13 листопада 2017 року) не підлягає задоволенню так як строк не є пропущено.

Посилання відповідача на постанову Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16 є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на те, що предметом даного перегляду є зовсім інший предмет та підстави, а тому суду взагалі не зрозуміло посилання відповідача на вказано постанову Верховного суду України.

Враховуючи вище викладене в сукупності, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2011 року у розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн. станом на 26 вересня 2017 року та 350 701,19 грн. % річних підлягають задоволенню. В решті задоволення позову суд відмовляє як в необґрунтованому.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 54 493,57 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 77, 82-85, 111-28 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська обл., місто Чугуїв, Мікрорайон авіатор, ) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (04073, м Київ, пр. Степана Бандери, 7, ) заборгованості за додатковою угодою № 1 від 20 жовтня 2011 року у розмірі 10 000,00 грн. та 124 339,67 дол. США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн. станом на 26 вересня 2017 року, 350 701,19 грн. % річних та 54 493,57 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 07.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/3338/17