ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Справа № 910/4423/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіПоліщука В.Ю. (доповідач),
суддів:Панової І.Ю.,
Удовиченка О.С.,
розглянувшикасаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго",
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 18 липня 2017 року,
та рішенняГосподарського суду міста Києва від 26 травня 2017 року,
у справі №910/4423/17 Господарського суду міста Києва,
за позовомІноземне підприємство "СЖС Україна" (м. Одеса),
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (м. Київ),
про стягнення 1 214 076 грн. 65 коп.,
за участю представників:
від ПАТ "Центренерго": Гавкалюк В.В. - представник (довіреність №400/22 від 06.12.2016 року),
від ІП "СЖС Україна": Погорелов І.С. - представник (довіреність від 29.12.2016 року),
в с т а н о в и в :

Іноземне підприємство "СЖС Україна" (далі за текстом - ІП "СЖС Україна") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі за текстом - ПАТ "Центренерго") про стягнення 1 214 076 грн. 65 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2017 року у справі №910/4423/17 (суддя Мельник В.І.) позов задоволено; присуджено до стягнення з ПАТ "Центренерго" на користь ІП "СЖС Україна" 985 874 грн. 59 коп. - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 40 039 грн. 89 коп. - 3% річних, 188 162 грн. 17 коп. - пені, 18 211 грн. 16 коп. - як відшкодування судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року у справі №910/4423/17 (головуючий суддя - Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Власов Ю.Л.) апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2017 року у справі №910/4423/17 залишено без змін.

При цьому, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд (з висновком якого погодився господарський апеляційний суд), керувався ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 901 ЦК України, ст.ст.173, 193 ГК України та виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг.

Не погоджуючись з прийнятими господарськими судами першої та апеляційної інстанцій рішенням та постановою, ПАТ "Центренерго" звернулось з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2017 року у справі №910/4423/17 в частині стягнення з ПАТ "Центренерго" на користь ІП "СЖС Україна" заборгованості у сумі 81 791 грн. 12 коп. та пені у розмірі 188 162 грн. 17 коп.; прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Центренерго" на користь ІП "СЖС Україна" заборгованості у сумі 81 791 грн. 12 коп. та 188 162 грн. 17 коп. - пені. При цьому, скаржник посилається на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.10.2017 року у справі №910/4423/17 касаційну скаргу ПАТ "Центренерго" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2017 року у справі №910/4423/17 прийнято до провадження, призначено розгляд касаційної скарги на 29.11.2017 року.

В судовому засіданні касаційної інстанції представник ПАТ "Центренерго" підтримав вимоги касаційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2017 року у справі №910/4423/17 в частині стягнення з ПАТ "Центренерго" на користь ІП "СЖС Україна" заборгованості у сумі 81 791 грн. 12 коп. та пені у розмірі 188 162 грн. 17 коп., прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Представник ІП "СЖС Україна" заперечив проти вимогкасаційної скарги, просив відмовити у її задоволені, оскаржувані судові рішення залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Поліщука В.Ю., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, за таких підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановлено наступне.

24.10.2014 року між ІП "СЖС Україна" (виконавець, позивач) та Трипільською ТЕС ПАТ "Центренерго", що є філією ПАТ "Центренерго" (замовник, відповідач) було укладено Договір №MIN/36-2014 про надання послуг (далі - Договір).

На умовах Договору в Додатку №1 сторони визначили обсяг, види та вартість послуг з контролю кількості та якості вугільної продукції, що надаються як на території ТЕС, так і в лабораторії виконавця, зокрема: ідентифікація вантажу (вугільної продукції); спільне приймання вантажу за кількістю і якістю, відбір проб, проведення лабораторних випробувань; фотозйомка процесу інспекції; видання електронних звітів встановленої форми і їх твердих копій.

Сторонами було визначено строк дії Договору з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і до 31.12.2014 року. При цьому, розділом 2 Договору сторони погодили його пролонгацію на кожний наступний календарний рік, за умови відсутності від будь-якої сторони письмового повідомлення у 30-денний строк про намір припинити його дію. Зважаючи на те, що в грудні 2014 року таких повідомлень від сторін не надходило, Договір було пролонговано на 2015 рік.

Умови оплати послуг виконавця і санкції у випадку їх порушення визначені сторонами наступним чином:

"Всі рахунки повинні бути виставлені в національній валюті України (гривні), і всі платежі за Договором повинні здійснюватися замовником в національній валюті України банківським переказом на поточний рахунок виконавця, відповідно до реквізитів, зазначених у Договорі і виставлених рахунках. Виконавець виставляє замовнику рахунок на оплату протягом 5 (п'яти) робочих днів після надання послуг. Замовник оплачує рахунок, виставлений виконавцем, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня його виставлення. У разі виникнення у замовника заборгованості з оплати рахунків, виставлених виконавцем, виконавець залишає за собою право, на свій розсуд, зокрема:

вимагати від замовника сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені, розрахованої із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, а також 3 (трьох) % річних, від несплаченої суми за весь період прострочення платежу".

В подальшому, у зв'язку із вичерпанням орієнтовної загальної вартості послуг за Договором, між позивачем та відповідачем 31.03.2015 року було укладено Договір про закупівлю послуг №15/8 (далі - Договір №15/8), терміном до 31.12.2015 року. Визначений у Договорі №15/8 перелік послуг, зазначений у Додатках №№ 1, 2 до нього і стосується послуг з приймання/інспектування вугільної продукції, що відвантажується на Трипільську ТЕС. У відповідності до п. 3 Додатку 1 до Договору №15/8, розрахунок за послуги виконавця здійснюється протягом 10 банківських днів з дати виставлення рахунку.

Господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що укладені між сторонами Договори, за своєю правовою природою, є договорами про надання послуг, та в силу приписів ст.11 ЦК України, ст.174 ГК України, є підставою для виникнення у його сторін прав та обов'язків, визначених цими Договорами.

Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.530 ЦК України унормовано, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.7 ст.193 ГК України).

В силу приписів ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно з ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, в силу приписів ст.610 ЦК України, вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов'язує відповідача надати докази відсутності вини у неналежному виконанні зобов'язання.

Таким чином, при пред'явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов'язання, він звільняється від обов'язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов'язання лежить на боржникові.

Статтею 33 ГПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу приписів цієї норми, предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. При цьому, згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до умов розділу 4 Договору, на підтвердження надання послуг виконавець (позивач) оформляє і направляє замовнику (відповідачу) Акт здачі-приймання наданих послуг в 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Акт здачі-приймання наданих послуг повинен бути підписаний замовником (відповідачем) або повернутий виконавцю (відповідачу) з мотивованими запереченнями протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати його отримання замовником. У разі, якщо в зазначений термін Акт здачі-приймання наданих послуг не підписаний і не повернутий замовником виконавцю з запереченнями проти його підписання, послуги вважаються такими, що здані виконавцем і прийнятими замовником в повному обсязі і підлягають оплаті.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що з урахуванням визначених Договорами умов сплати рахунків (впродовж 10 банківських днів з дати виставлення) та встановленого НБУ порядку роботи банківської системи у грудні 2014 року, січні, травні 2015 року, гранична дата сплати виставлених позивачем відповідачу рахунків становить:

для рахунків, виставлених 05.12.2014 року (№№1-8 за переліком) - 19.12.2014 року;

для рахунків, виставлених 26.12.2014 року (№№9-17 за переліком) - 15.01.2015 року;

для рахунків, виставлених 23.01.2015 року (№№18-28 за переліком) - 06.02.2015 року;

для рахунку №1179/20-DO-15-LOC від 27.04.2015 року - 14.05.2015 року;

для рахунку №1320/20-DO-15- LOC від 06.05.2015 року - 21.02.2015 року;

для рахунку №1345/20-DO-15- LOC від 12.05.2015 року - 26.02.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, послуги були надані позивачем належним чином, своєчасно та у повному обсязі, відповідно до умов Договору, та прийняті відповідачем без зауважень, на підтвердження чого сторонами були підписані відповідні Акти здачі-приймання наданих послуг.

Разом з тим, в січні 2015 року відповідачем (в особі Трипільської ТЕС) були отримані від позивача рахунки-фактури та Акти здачі-приймання наданих послуг за Договором, які датовані 23.01.2015 року, на суму 81791 грн.12 коп. Не надавши будь-яких зауважень та заперечень, Трипільська ТЕС ці документи позивачу не повернула.

У зв'язку із тим, що відповідач не оплатив вказані рахунки, незважаючи на своєчасне надання послуг і взаємне засвідчення цього факту підписанням Актів здачі-приймання виконаних робіт (або ненаданням відмови від таких актів), у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 621 666 грн. 29 коп.

Умовами розділу 4 Договору №MIN/36-2014 від 24.10.2014 року, передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за порушення Замовником (відповідачем) термінів оплати наданих послуг, а також 3% річних від несплаченої суми за весь період прострочки платежу, у зв'язку з чим позивачем станом на 07.03.2017 року було нараховано пеню у розмірі 188 162 грн. 17 коп. та 40 039 грн. 89 коп. - 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Таким чином, загальна сума заявлених позовних вимог, включаючи суму заборгованості за надані послуги з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені, передбачених Договором, склала 1 214 076 грн. 65 коп.

З метою досудового врегулювання спору у квітні 2016 року позивач на адресу ПАТ "Центренерго" направив Претензію (вих. №668 від 19.04.2016 року), якою повідомив про необхідність добровільного погашення заборгованості та штрафних санкцій. Відповіді на Претензію відповідачем не надано та будь-яких дій щодо повного або часткового погашення заборгованості не здійснено, що стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду.

Враховуючи встановлений господарськими судами попередніх інстанцій факт отримання відповідачем наданих позивачем послуг, недоведеності відповідачем належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у неналежному виконанні договірних зобов'язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати цих послуг, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновки господарського місцевого суду та господарського апеляційного суду про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача основної суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у сумі 985 874 грн. 59 коп., а також передбачених Договором та ст.625 ЦК України 3% річних.

При цьому, наведені у касаційній скарзі доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку сплатити 81 791 грн. 12 грн. за надані послуги, у зв'язку з неотриманням Трипільською ТЕС від позивача рахунків-фактур та Актів здачі-приймання послуг за Договором №MIN/36-2014 від 24.10.2014 року за січень 2015 року (датовані 23.01.2015 року), спростовуються матеріалами справи, зважаючи на наступне.

Як було встановлено господарським апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, до позовної заяви позивачем були додані матеріали листування між ІП "СЖС Україна" та посадовими особами Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" стосовно рахунків та Актів виконаних робіт, виставлених 23.01.2015 року, в межах якого всі спірні рахунки за 23.01.2015 року та скан-копії Актів було надіслано Трипільській ТЕС ПАТ "Центренерго". Крім того, позивачем було надано копію накладної кур'єрської служби на відправлення оригіналів цих документів на ім'я посадової особи Трипільській ТЕС ПАТ "Центренерго" за місцезнаходженням товариства. Про отримання Актів від позивача свідчить і листування між представником Трипільської ТЕС Малюгою М.Ю. та позивачем у Листі від 20.03.2015 року.

Надавши оцінку цим доказам, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, позивачем доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України, направлення Актів виконаних робіт та Рахунків на оплату відповідачу.

Зважаючи на межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені ст.ст.1115, 1117 ГПК України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що скаржник у касаційній скарзі порушує питання, які стосуються оцінки доказів. Проте, оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, в силу приписів ст.43 ГПК України, здійснюється за внутрішнім переконанням суду, і їх переоцінка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Водночас, висновок господарських судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у сумі 188 162 грн. 17 коп., колегія суддів касаційної інстанції вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає нормам матеріального права, зважаючи на наступне.

У Відзиві на позовну заяву та в Апеляційній скарзі, заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення пені у сумі 188 162 грн. 17 коп., відповідач зазначав про наявність порушеного 09.02.2004 року щодо ПАТ "Центренерго" провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника, відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 року, протягом дії якого не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Відхиляючи ці доводи відповідача, господарський суд апеляційної інстанції послався на те, що на час укладання Договорів між позивачем та відповідачем провадження у справі про банкрутство ПАТ "Центренерго" вже протягом декількох років оскаржувалось у судовому порядку та не набуло законної сили, що не позбавляє позивача прав на застосування неустойки до боржника, який не виконує належним чином своїх зобов'язань.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з таким висновком господарського суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 року порушено провадження у справі №15/76-б про банкрутство ПАТ "Центренерго", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, інше. Розгляд цієї справи триває і по теперішній час, що підтверджується наявною у справі ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 року (справа №15/76-б-43/624-б). Доказів припинення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Центренерго" матеріали справи не містять.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною четвертою статті 12 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи із змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічну правову позицію про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань викладено у постановах Вищого господарського суду України від 15 грудня 2010 року у справі № 34/201-10 та від 18 травня 2011 року у справі № 20/281-10, від 12 березня 2013 року у справі 29/5005/16170/2011.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи, що господарські суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача пені у сумі 188 162 грн. 17 коп., нарахованої за неналежне виконання грошового зобов'язання за Договорами під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що оскаржувані рішення та постанова в частині стягнення з відповідача пені підлягають скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені у сумі 188 162 грн. 17 коп.

Водночас, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком господарського апеляційного суду про те, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на інфляційні втрати та 3% річних, зважаючи на те, що вони за своєю правовою природою входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання (ч.625 ЦК України), відтак не є неустойкою або санкціями у розумінні Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст.49 ГПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, та з огляду на те, що колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень в частині стягнення з відповідача пені у сумі 188 162 грн. 17 коп. з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову, здійснений місцевим господарським судом розподіл судових витрат підлягає зміні, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст.49, 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 липня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26 травня 2017 року у справі №910/4423/17 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м.Київ, вул.Козацька, 120/4, літ "Є", ) на користь Іноземного підприємства "СЖС Україна" (65003, м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва, 103, ) пені у сумі 188 162 (сто вісімдесят вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 17 коп. та в частині стягнення судового збору у розмірі 18 211 (вісімнадцять тисяч двісті одинадцять) грн. 16 коп. скасувати, прийняти в цих частинах нове рішення:

Відмовити у задоволенні позову Іноземного підприємства "СЖС Україна" (65003, м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва, 103, ) в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м.Київ, вул.Козацька, 120/4, літ "Є", ) пені у сумі 188 162 (сто вісімдесят вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 17 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м.Київ, вул.Козацька, 120/4, літ "Є", ) на користь 15 388 (п'ятнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 73 коп. - як відшкодування судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Іноземного підприємства "СЖС Україна" (65003, м.Одеса, вул.Чорноморського козацтва, 103, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м.Київ, вул.Козацька, 120/4, літ "Є", ) 3 104 грн. (три тисячі сто чотири) 28 коп. - як відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги; 3 386 грн. (три тисячі триста вісімдесят шість) 39 коп. - як відшкодування судового збору за подання касаційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази на виконання цієї постанови.

5. В інших частинах постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 липня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26 травня 2017 року у справі №910/4423/17 залишити в силі.

Головуючий суддя В.Ю. Поліщук

судді: І.Ю. Панова

О.С. Удовиченко