Господарський суд Чернігівської області
=======================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"13" грудня 2017 року Справа № 927/911/17

Позивач: Вертіївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області, вул. Миру, 126, с. Вертіївка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16624

адреса для листування: вул. Серьожнікова, 2/25, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, пр-т. Миру, 14, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про скасування державного акту на право колективної власності на землю та запису про реєстрацію державного акту

Суддя А.В. Романенко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №801/02-75 від 21.08.2017, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №31-25-0.661-13423/2-17 від 25.09.2017, начальник юридичного відділу.

Рішення виноситься після оголошеної у судовому засіданні від 29.11.2017 перерви, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України

У судовому засіданні на підставі частини другої ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Вертіївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області подано позов до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Чернігівській області про скасування державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству "Маяк", с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області відповідно до рішення Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 26.07.1995 №93 та запису про реєстрацію державного акту у книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №26.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.10.2017 дану позовну заяву прийнято до розгляду суддею Кушніром І.В., порушено провадження у справі №927/911/17 та призначено розгляд справи на 07.11.2017 о 10:30.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.11.2017 розгляд справи №927/911/17 відкладено на 28.11.2017 о 10:30.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/26/17 від 14.11.2017, у зв'язку із призначенням судді Кушніра І.В. суддею Верховного Суду України згідно Указу Президента України №357/2017 від 10.11.2017, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №927/911/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2017 судову справу №927/911/17 передано на розгляд судді Романенко А.В.

Ухвалою суду від 16.11.2017, суддею Романенко А.В. прийнято судову справу №927/911/2017 до свого провадження та призначено її розгляд на 29.11.2017.

У судове засідання 29.11.2017 зявилися уповноважені представники сторін. До початку судового засідання через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі (з додатками): письмовим підтвердженням б/н від 27.11.2017 про відсутність провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також відсутність рішення цих органів з такого спору; копією рішення Вертіївської сільської ради від 26.11.2015 про підсумки виборів, визнання повноважень та реєстрацію депутатів Вертіївської сільської ради та Вертіївського сільського голови.

У даних поясненнях, представником позивача надано правові обґрунтування щодо визначення позивачем саме Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, зокрема, у звязку з тим, що з урахуванням положень частини першої ст. 123 Земельного кодексу України саме відповідачем здійснюється надання земельних ділянок державної власності або комунальної власності у власність або користування та саме відповідачем було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо виділення територіальній громаді у комунальну власність земельної ділянки для будівництва полігону твердих побутових відходів. Окрім того, зазначено, що з метою здійснення передачі у власність чи користування позивачу землі для влаштування полігону твердих побутових відходів, скасування державного акту на право колективної власної на спірну земельну ділянку є засобом усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів права державної та комунальної власності, та дасть можливість ефективно використовувати земельні ділянки з метою задоволення інтересів місцевої громади. Також, надано обґрунтування звернення з відповідною позовною заявою саме до господарського суду, з огляду на положення Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин, оскільки індивідуальні акти органів державної влади або місцевого самоврядування, якими реалізовується волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обовязки, належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Одночасно, зазначено, що у відповідності до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди), затвердженою наказом Держкомземом України 15.04.1993 за №28, для припинення права власності на земельну ділянку необхідно вчинити дві дії: скасувати відповідний акт та запис про його реєстрацію у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю. А, оскільки державний акт на право колективної власності на землю виданий без виділення на місцевості земельних ділянок то відсутня можливість часткового скасування такого акту в частині спірної земельної ділянки, так як вона не виділена в натурі.

Разом з тим, відповідно до матеріалів розпаювання більша частина земель колективної власності розпайовані та передані у власність громадян, членів КСП Маяк та його пенсіонерів, тобто зазначені землі не залишилися у колективній власності. Таким чином, припинення права колективної власності на землю, як невідємна частина вказаної дії скасування у цілому держаного акту на право колективної власності на землю не призведе до порушення прав громади та окремих громадян на землю, так як припиняється право колективної власності тільки щодо не розпайованих земель. Також, у відповідності до вимог частини першої ст. 79 та частини першої ст. 79-1 Земельного кодексу України спірна земельна ділянка не визначалась.

Вказані письмові пояснення представника позивача та додані документи судом прийнято, залучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 29.11.2017 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення по справі №9-25-0.6-15016/2-17 від 28.11.2017 ( з додатками), а саме з копіями: доручення на представника; наказів ОСОБА_3 управління Держгеокадастру №796-то від 27.10.2017 та №931-к від 30.10.2017 про покладення виконання обовязків на ОСОБА_4 та листа №1256/419-17-0.17 від 06.11.2017.

У даних запереченнях представник відповідача зазначає, що з позову не вбачається, яке пряме та безпосереднє відношення саме до права колективної власності на землю, а отже і до відповідного державного акту і запису, які є предметом позовних вимог, має Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, визначене позивачем саме в якості відповідача, тобто особою, яка порушила права та охоронювані законом інтереси позивача.

Видачу державного акту на право колективної власності на землю здійснено на підставі відповідного рішення сесії Вертіївської сільської ради, яке прийнято у відповідності до чинного на той час законодавства України, і його не було скасовано, відповідної вимоги позивачем не заявлено, як і не було заявлено вимоги щодо припинення права власності за колишнім КСП чи його ймовірними правонаступниками або припинення права колективної власні у цілому.

Також, з 6563,3 га земель, які було передано у колективну власність КСП Маяк на даний час у переважній більшості вже розпайовано і члени цього КСП не тільки отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), а і державні акти на право приватної власності на землю замість земельних сертифікатів. Тобто, більшість земель з 6563,3 га вже давно перебувають у приватній власності громадян. У тому числі, відповідно норм Земельного кодексу України землі, які не підлягали паюванню продовжують залишатись у спільній власності членів колишнього КСП, а правом розпорядження цими землями наділені виключно їх власники, а тому задоволення позовних вимог безпосередньо порушить їх право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Зокрема, позивачем не надано доказів прийняття власниками земельних часток (паїв) відповідно до установчих документів неіснуючого КСП, рішень щодо земельних ділянок, які напаювались, а не майна (майно окремо паювалось і регламентувалось окремими порядками).

У свою чергу, представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем порушено трирічний строк, у межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У судовому засіданні від 29.11.2017 було здійснено перехід до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав зміст позовних вимог та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 13.12.2017.

У судове засідання 13.12.2017 зявилися уповноважені представники сторін.

До початку судового засідання через канцелярію суду представником відповідача подано додаткові заперечення по справі №9-25-0.6-15345/2-17 від 13.12.2017 в яких надано обґрунтування щодо відсутності підстав припинення права колективної власності на спірну земельну ділянку, а отже відсутністю повноважень відповідача щодо розпорядження такою земельною ділянкою, оскільки дана земельна ділянка не перейшла до земель державної або комунальної власності. Натомість, припинення юридичної особи автоматично не скасовує право колективної власності на земельну ділянку, яке в свою чергу посвідчено Державним актом, і така земельна ділянка продовжує належати на праві спільної часткової власності членам такої юридичної особи.

Вказані пояснення судом прийнято, залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні представником позивача подано письмові пояснення б/н від 13.12.2017 ( з додатоком до розпорядження голови райдержадміністрації від 21.11.2005 №392) щодо заперечень відповідача в яких зазначено, що позивачу стало відомо про порушення його прав щодо використання спірної земельної ділянки з моменту отримання 24.05.2017 письмової відповіді відповідача, а тому з огляду на нормами ст. 257 Цивільного кодексу України перебіг строків позовної давності у три роки відбувся з цієї дати, та не був порушений позивачем.

Також, оскільки субєкт права колективної власності ліквідований, розпайовані землі виділено у натурі, відсутня колективна власність на землю, то і право на розпорядження не розпайованими землями має відповідач.

У тому числі зазначено, що майже усі члени колишнього КСП отримали належні їм земельні ділянки у приватну власність, з огляду на перехід усіх майнових прав від КСП Маяк до СТОВ Зоряна та ліквідацію останнього припинилося і право колективної власності на не розпайовані землі, оскільки засновниками СТОВ Зоряна будь-яких рішень щодо нерозпайованих земель не приймалися.

Окрім того, наведено власне обґрунтування підстав заявленого позову, а саме: що законні і охоронювані законом інтереси власників земельних часток (паїв) не постраждають, так як зазначені особи вже набули право власності на земельні ділянки; вимоги щодо скасування державного акту на право колективної власності на землю обґрунтовані з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009 та п. 10 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування; обрання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області в якості відповідача та відсутність необхідності припинення права власності за КСП Маяк пояснює тим, що таке право припинилося у звязку із ліквідацією його правонаступника та необхідністю скасування усього спірного державного акту, так як він виданий не на конкретну земельну ділянку, а на масив землі.

Вказані пояснення з додатком, судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Представник позивача підтримав викладені позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав свої заперечення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи та подані документи, заслухавши усні пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив:

Відповідно до рішення Вертіївської сільської ради народних депутатів Ніжинського району Чернігівської області №93 від 26.07.1995 колективному сільськогосподарському підприємству Маяк у колективну власність для сільськогосподарського використання передано 6563,3 га землі, у тому числі сільськогосподарських угідь 5877,2 га, з них ріллі 3685,1 га, багаторічних насаджень 15,2 га, сіножатей 1515,6 га, пасовищ 661,3 га, інших угідь 686,1 га, які розташовані на території сільської Ради та видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995.

Згідно з наявного в матеріалах справи архівного витягу №Уст.-70 від 13.06.2017 з розпорядження голови Ніжинської районної державної адміністрації від 20.03.2000 №126 Про підприємницьку діяльність вбачається, що В.О. голови районної державної адміністрації ОСОБА_5 розглянувши подані матеріали та керуючись Законом України Про підприємництво та Сільськогосподарську кооперацію здійснено перереєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства Маяк у сільськогосподарський виробничий кооператив Зоряна у звязку зі зміною організаційно-правової форми та назви.

Відповідно до п. 2.1. Статуту сільськогосподарського виробничого кооперативу (надалі СВК) Зоряна затвердженого Установчими зборами від 15.03.2000 Протокол №1, Кооператив створено у процесі реорганізації і він є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства (надалі КСП) Маяк.

Згідно з пп. "а" п. 6.1. Статуту СВК Зоряна майно та майнові права Кооперативу складаються з основних і оборотних фондів та майнових прав КСП, що передаються Кооперативу у результаті реорганізації КСП у порядку правонаступництва по майну та майнових правах КСП.

На підставі Установчого договору про створення та діяльність сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Зоряна 2001 року, у процесі реорганізації СВК Зоряна, було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - СТОВ) Зоряна, яке стало юридичним правонаступником СВК Зоряна.

Відповідно до п. 2.1. Статуту СТОВ Зоряна, затвердженого Установчими зборами від 22.02.2001, СТОВ Зоряна створено в процесі реорганізації та є юридичним правонаступником СВК Зоряна.

Згідно з п. 5.1. цього Статуту СТОВ Зоряна володіє земельною ділянкою (надалі Земельна ділянка) одержаною у порядку правонаступництва від СВК пропорційно до кількості земельних часток (паїв), внесених засновниками СТОВ.

Засновниками СТОВ, що обєднали належні їм земельні частки (паї) у Земельну ділянку СТОВ, вважаються Засновниками СТОВ на підставі їхнього внеску до Статутного Фонду СТОВ. Процедура внесення таких часток визначена у ст. 4 Договору. Інші Засновники СТОВ, що набули свої Земельні Частки (паї) на інших законних підставах, також мають Земельні Частки (паї) у СТОВ.

З наявної в матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 30.11.2004 внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом.

Відповідно до Протоколу №1 зборів членів та пенсіонерів з числа членів реформованого КСП Маяк власників земельних часток (паїв) від 15.11.2005, затверджено проект розподілу паїв (площ угідь, розміру, паїв, їх вартості) та визначено метод розпаювання.

Розпорядженням Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 18.11.2005 №391 Про затвердження матеріалів коригування сільгоспугідь КСП Маяк с. Вертіївка Ніжинського району та розрахунку паю затверджено матеріали коригування сільськогосподарських угідь колективної власності КСП Маяк загальною площею 5299,64 га, з них: ріллі 3220,09 га, сіножатей 1290,67 га, пасовищ 788,70 га.

Розпорядженням Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21.11.2005 №392 Про передачу у власність земельних часток (паїв) КСП Авангард та КСП Маяк та складання державних актів на право власності на земельні ділянки передано власникам сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) реформованого КСП Маяк та КСП Авангард земельні ділянки (паї) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно уточненого списку.

ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.05.2017 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення територіальній громаді у комунальну власність земельної ділянки орієнтовною площею 5,0 га для будівництва полігону твердих побутових відходів поблизу с. Титівка Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, оскільки відповідно до інформації, наданої Міськрайонним управлінням у Ніжинському районі та м. Ніжин ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вказана земельна ділянка включена до державного акту на право колективної власності колишнього КСП Маяк серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995, зареєстрованого за №26, який на сьогоднішній день не скасований, право колективної власності не припинено.

Позивач та відповідач визнають, що частина сільськогосподарських угідь, які підлягали розпаюванню, спірної земельної ділянки знаходиться на праві власності у громадян, які набули таке право на підставі майнових сертифікатів, а певна частина земельних ділянок залишається невитребуваною.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи , зокрема, протоколу №1 зборів членів та пенсіонерів з числа членів реформованого КСП Маяк власників земельних часток (паїв) від 15.11.2005, кількість осіб (членів колишнього КСП та пенсіонерів з числа членів реформованого КСП), які мають право на земельну частку (пай) становить 920 осіб, а загальна площа таких земельних часток (паїв) становить 5299,46 га із 6563,3 га, які було передано КСП згідно оспорюваного державного акту на право колективної власності на землю.

З виданої Міськрайонним управлінням у Ніжинському районі та м. Ніжин ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Чернігівській області довідки №97-25-0.172-1573/179-17 від 05.09.2017 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями по Вертіївській сільській радівбачається, що станом на 01.01.2016 на території Вертіївської сільської ради обліковуються землі запасу загальною площею 5,0000 га.

Відповідно до частини першої ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

За приписами ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР, чинного до 01.01.2004, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.

Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Такі форми власності як приватна, колективна, державна були також закріплені у Законі України Про власність, чинного до 20.06.2007.

Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу України, чинного на момент видачі спірного акту, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.

Статтею 5 цього Кодексу визначено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Главою 23 Цивільного кодексу України, чинного з 01.01.2004, визначені такі форми власності: власність Українського народу, приватна, державна, комунальна.

Чинними на теперішній час редакціями Цивільного та Земельного кодексів України не встановлено колективної форми власності.

Хоча законодавством України вже не передбачено права колективної власності, законом така форма власності не скасовувалась, а отже спірна земельна ділянка продовжує перебувати у колективній власності.

Відповідно до ст. 34 Закону України Про підприємства в Україні, чинного на момент реорганізації КСП "Маяк" та СВК Зоряна, ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Реорганізація КСП Маяк проведена шляхом перетворення у СВК Зоряна, а СВК Зоряна шляхом перетворення у СТОВ Зоряна.

Таким чином, оскільки СВК Зоряна є правонаступником КСП Маяк, а СТОВ Зоряна є правонаступником СВК Зоряна, про що також зазначено у їх статутах, майно КСП Маяк, у тому числі земельна ділянка, яка знаходилась на праві колективної власності відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995, перейшло до СТОВ Зоряна на праві колективної власності.

Доводи позивача про те, що земля КСП Маяк не перейшла у власність СТОВ Зоряна, оскільки в процесі зміни організаційно-правової форми підприємства правонаступники КСП Маяк, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, не скасували оспарюваний державний акт та не одержували відповідних Державних актів на право колективної власності на землю, судом не приймаються, оскільки із норм ст. 7 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство вбачається, що майно такого підприємства, у тому числі і земельні ділянки, належать на праві спільної власності членам такого підприємства, а позивачем будь-яких доказів про прийняття рішень учасниками колишнього КСП Маяк щодо передачі земельної ділянки отриманої відповідно до спірного Державного акту до державної та/або іншої власності, надано не було.

При цьому, ні СВК Зоряна, ні СТОВ Зоряна не відмовлялось від такої земельної ділянки та продовжували нею користуватись як основним фондом майна кооперативу та товариства, відповідно, та про що зазначено у їхніх Статутах .

Статтею 127 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Частина земель КСП Маяк сільськогосподарські угіддя були розпайовані відповідно до вищезазначеного указу.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначені у Законі України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Згідно зі ст. 3 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

З положень цього Закону вбачається, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку. Тобто, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) можуть отримати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) у будь-який час.

При цьому, з поданого представником позивача додатку до розпорядження голови райдержадміністрації від 21.11.2005 за №392 вбачається, що земельні ділянки на праві приватної власності передано 552 членам колишнього КСП Маяк. Однак, вказане розпорядження стосувалося передачі у власність земельних часток (паїв) не тільки КСП Маяк, а і КСП Авангард, а Протоколом №1 зборів членів та пенсіонерів реформованого КСП Маяк від 15.11.2005, яке і було підставою такого розпорядження, визначена кількість осіб (членів або пенсіонерів КСП Маяк), які мають право на отримання земельної частки (паю) становить 920 осіб.

Таким чином суд приходить до висновку, що вказаним вище розпорядженням голови райдержадміністрації було затверджено передачу у приватну власність земельних ділянок не усім 920 особам, які набули таке право відповідно до вказаних вище за текстом правових норм.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Отже, члени колишнього КСП Маяк, які одержали сертифікати на право на земельну частку (пай), але ще не звернулись із заявою про виділення земельної ділянки (невитребувані паї), мають право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

У свою чергу, позивачем не надано будь-яких доказів отриманням усіма членами колишнього КСП Маяк, які одержали сертифікати на право на земельну ділянку, земельної частки (паю) в натурі.

Згідно з частиною першою ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

За нормами ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, скасування акту в цілому та як наслідок припинення права колективної власності, вплине на реалізацію прав та інтересів членів колишнього КСП Маяк та інших власників майнових паїв, у тому числі власників невитребуваних паїв.

На підставі викладеного, доводи позивача про те, що при скасуванні акту в цілому не відбувається порушення майнових прав фізичних осіб (пайщиків), судом відхиляються.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів та іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Також цією статтею передбачено спосіб захисту прав шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою ст. 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку.

Пунктом 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин визначено, що Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

У свою чергу позовна вимога про визнання недійсним даного рішення позивачем не заявлена.

Отже, у суду відсутні підстави визнати недійсним Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995 без визнання недійсним рішення Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №93 від 26.07.1995, яке стало підставою для видачі цього акту.

Натомість, позивач сам зазначає у позовній заяві, що рішення Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №93 від 26.07.1995, на час його прийняття відповідало вимогам законодавства та компетенції сільської ради, а отже підстави для визнання його недійсним відсутні.

Також, у поданих письмових поясненнях від 27.11.2017 позивач зазначає вищевказані судом висновки Вищого господарського суду України. При цьому, ним не обґрунтовано встановлення законом вищевказаних способів захисту його порушених прав чи охоронюваних законом інтересів у призмі положень п.д частини третьої ст. 152 Земельного кодексу України та аналогічних приписів ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995 є неправомірними.

Оскільки інша позовна вимога, про скасування запису реєстрації в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю, фактично є похідною від позовної вимоги про скасування Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995, вона також не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, доводи позивача про те, що обраний ним спосіб захисту порушеного права, а саме: скасування Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995 та запису про його реєстрацію, не суперечить способам захисту прав на земельну ділянку, які визначені ст. 152 ЗК України, відхиляються судом, оскільки спосіб захисту повинен відповідати частині третій цієї статті або іншим передбаченим законом способам, а не лише не суперечити їм.

Одночасно, суд не враховує заявлене відповідачем у письмових поясненнях від 28.11.2017 клопотання про застосування позовної давності, та відмовляє у його задоволенні, з огляду на наступне.

За нормами ст.ст. 256, 257 та частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Натомість з матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач був упевнений, що спірний Державний акт було скасовано у момент реорганізації КСП Маяк, а про дію такого акту на даний час позивач довідався з листа ОСОБА_3 управління Держгеокадастру Чернігівської області від 24.05.2017, а тому на момент звернення з позовом до суду 02.10.2017, позивачем, строки загальної позовної давності встановлені ЦК України порушено не було.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів визначено, що за змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки судом встановлено відсутність порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача, то і необхідність застосування у даному спорі позовної давності відсутня.

Відповідно до п.4 частини другої ст.129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша ст. 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 13.12.2017 року, як і клопотань про витребування доказів, сторонами суду не надано. Всі заявлені клопотання сторонами та учасниками процесу судом розглянуті.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про припинення права колективної власності, скасування Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН №000038 від 23.11.1995 та запису реєстрації в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землюза №26 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 22, 32-36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 14.12.2017.

Суддя А.В. Романенко