РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"13" грудня 2017 р. Справа № 924/437/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Поділля-Будінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 року у справі № 924/437/17 (суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго"

до Приватного підприємства "Поділля-Будінвест"

про стягнення 30741,40 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за договором,

В судовому засіданні від 13.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство "Хмельницьктеплокомуненерго" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою, у якій просило стягнути з ПП "Поділля Будінвест" 39722, 03 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання.

Ухвалою суду першої інстанції від 16.08.2017 року прийнято зменшення позивачем позовних вимог до 33128 грн. у звязку з тим, що після подання позовної заяви відповідачем частково погашено заборгованість на суму 6593,96 грн.

У судовому засіданні суду першої інстанції 25.09.2017 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог до 30741,40 грн. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 року у справі № 924/437/17 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 30741,40 грн. заборгованості, 1600 грн. витрат по сплаті судового збору. Видано наказ.

Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив останню задовольнити, а оскаржене рішення скасувати.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив, просив останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з актом прийняття теплового вузла обліку від 29.01.2003 року позивачем прийнято вузол обліку теплової енергії за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 81 та встановлено будинковий теплолічильник SONOCOL (ультразвуковий), теплообчислювач 040 зав. № 150304У152.

25.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір на постачання теплової енергії № 1826/995, згідно якого позивач бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію у приміщення, розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівська, буд. 81, опалювальна площа - 233,00 м.кв., в свою чергу відповідач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію. Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії (показники розрахункових приладів обліку) до 25 числа розрахункового місяця. Згідно п. 5.4 договору межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана у додатку № 2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку. Відповідно до п. 6.3 договору оплата використаної теплової енергії здійснюється споживачем наступним чином: попередня оплата у розмірі 50% розрахункової місячної норми теплової енергії - до 15 числа поточного місяця, остаточний розрахунок проводиться до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судами встановлено, що на замовлення відповідача від 04.02.2010 року позивачем розроблені Технічні вимоги №006-2010 на встановлення вузла обліку споживання тепла на обєкті вул. Проскурівська, 81, м. Хмельницький, після чого 27.05.2010 року відповідач звернувся до позивача листом з проханням зареєструвати та прийняти вузол обліку тепла у приміщенні останнього.

Як вбачається з акту прийняття теплового вузла обліку від 03.06.2010 року працівниками позивача прийнято вузол обліку за адресою: вул. Проскурівська, 81, та встановлено відповідачу індивідуальний засіб обліку - теплолічильник ULTRAHEAT зав. №66217705.

Листом №511/09 від 01.03.2011 року позивач повідомив відповідача про те, що у будинку встановлено прилад обліку теплової енергії, який обліковує кількість Гкал, що використовується на обігрів будинку, у т.ч. місць загального користування, тому нарахування плати за опалення місць загального користування буде здійснюватись всіма власниками приміщень згідно виставлених рахунків пропорційно займаній площі.

З матеріалів справи вбачається, що у 2012 році позивачем проведені обстеження системи централізованого опалення у приміщенні технічної шахти стадіону "Поділля" та складено відповідний акт від 20.02.2012 року, у якому зазначено, що у приміщенні технічної шахти під трибунами стадіону проходять від теплового лічильника до споживачів заізольовані трубопроводи довжиною 220 м., товщиною 76 мм. Згідно акту обстеження системи централізованого опалення, а саме, транзитних трубопроводів у приміщенні та технічній шахті стадіону від 22.02.2013 року у приміщенні технічної шахти під трибунами стадіону від теплового лічильника до споживачів проходять заізольовані трубопроводи системи центрального опалення довжиною 220 м., товщиною 7,6 мм. та незаізольовані довжиною 148 м., товщиною 57 мм.

Разом з тим, судами встановлено, що за період з 01.04.2014 року по 01.04.2017 року позивачем надавались відповідачу послуги з теплопостачання, на оплату яких виставлені рахунки № 995 від 16.04.2014 року, 27.11.2014 року, 25.12.2014 року, 22.01.2015 року, 25.02.2015 року, 26.03.2015 року, 16.04.2015 року, 29.10.2015 року, 25.11.2015 року, 22.12.2015 року, 26.01.2016 року, 25.02.2016 року, 22.04.2016 року, 31.10.2016 року, 18.11.2016 року, 30.12.2016 року, 27.01.2017 року, 22.02.2017 року, 28.03.2017 року. Відповідачем в свою чергу здійснювалась оплата за надані послуги з теплопостачання виключно за показниками його індивідуального засобу обліку теплоенергії. За надані послуги відповідачем сплачено 85351,50 грн. боргу. Вказаний факт підтверджується виписками по банківському рахунку відповідача.

Зважаючи на здійснення неповної оплати відповідачем одержаних послуг з теплопостачання згідно виставлених рахунків на дату звернення з позовом до суду першої інстанції у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 39722, 03 грн.

Разом з тим, як зазначено вище, після подання позову до суду відповідачем було сплачено 6593,96 грн. боргу за спожиту теплоенергію за березень 2017 року. Вказаний факт підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою від 23.06.2017 року, у звязку з чим позивачем зменшено позовні вимоги та заявлено до стягнення суму 33128 грн., а станом на 25.09.2017 року заборгованість відповідача становила 30741,40 грн., у звязку з чим позивачем зменшено позовні вимоги до суми 30741,40 грн.

Як вбачається з поданого позивачем детального розрахунку теплової енергії транзитних трубопроводів, використаної на обігрів місць загального користування будівлі по вул. Проскурівській, 81, останній обраховано помісячно пропорційно площі займаного відповідачем приміщення.

Відповідно до технічного паспорту, нежитлове приміщення по вул. Проскурівська, 81, що належить відповідачу, станом на 15.09.2015 року має загальну площу 233,00 м.кв.

Судами встановлено, що у 2017 році позивачем здійснено обстеження системи централізованого опалення приміщення по вул. Проскурівській, 81 та складено акт від 13.09.2017 року, яким встановлено, що на вводі у будівлю стадіону встановлено загальнобудинковий лічильник, від якого до споживачів (індивідуальних лічильників), зокрема відповідача, проходять заізольовані та незаізольовані (у звязку з проходження у важкодоступних місцях) трубопроводи системи централізованого опалення, теплова енергія яких використовується на обігрів місць загального користування. Згідно експлікації системи теплопостачання будівлі по вул. Проскурівська, 81 тепловий вузол встановлений на вводі у будівлю від якого пролягають заізольовані трубопроводи через увесь спортивний комплекс "Стадіону Поділля" та незаізольовані трубопроводи (у звязку з проходженням у важкодоступних місцях), які пролягають через місця загального користування усіх споживачів.

Судами також встановлено, що споживачами послуг теплопостачання в будівлі по вул. Подільській, 81 згідно договорів про надання послуг на теплопостачання укладених позивачем є : фізична особа-підприємць ОСОБА_3 від 29.07.2015 року, ФОП ОСОБА_4 від 08.07.2013 року, ФОП ОСОБА_5 від 13.12.2012 року, ТзОВ "Тритон ЛТД" від 01.01.2013 року, ТзОВ "Поділля-кабель" від 20.09.2010 року, ФОП ОСОБА_6Й від 20.02.2008 року, Хмельницька дитячо-юнацька школа №1 від 23.01.2017 року, магазин "Мобільна мелодія" від 24.04.2008 року, ТзОВ "Всесвіт преса" від 02.11.2015 року, школа вищої спортивної майстерності від 26.01.2017 року, соціалістична партія від 01.10.2013 року, ФОП ОСОБА_7 від 01.12.2014 року, ФОП ОСОБА_8 від 04.10.2013 року, ТзОВ "Ай-ті".

Суд першої інстанції, за результатами розгляду справи виніс рішення про задоволення позовних вимог Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго".

Колегія суддів суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення відповідає всім вимогам законодавства. При цьому, апеляційний суд керувався такими мотивами.

Згідно ст.1 Закону України "Про житлово-комунальш послуги" житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

В силу ст.19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальш послуги" виконавець зобовязаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово- комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 затверджені Правила користування тепловою енергією (далі - ПКТЕ), згідно п. 3 яких споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Як встановлено судами та вказано раніше, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг з теплопостачання на підставі договору на постачання теплової енергії від 25.01.2008 року № 1826/995.

Відповідно до п. 20 ПКТЕ облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці, а згідно з п.23 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 3 ПКТЕ "межа балансової належності (відповідальності)" означає межу розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору на постачання теплоенергії, в останньому не міститься положень, які визначають межу балансової належності, як того вимагає п. 5.4 договору, оскільки додаток №2 до договору сторонами не підписувався. Разом з тим, на момент виникнення між сторонами договірних зобовязань облік теплової енергії по будівлі по вул. Проскурівській, 81 здійснювався на підставі показів будинкового вузла обліку теплової енергії, а саме, будинкового лічильника SONOCOL (ультразвуковий), теплообчислювач 040 зав. №150304У152. Вказаний факт підтверджується актом прийняття теплового вузла обліку від 29.01.2003 року. Відтак, межа балансової відповідальності між споживачами та енергопостачальною організацією на момент укладення договору від 25.01.2008 року знаходилась на межі розподілу у точці встановлення загальнобудинкового засобу обліку.

Як вказано вище, у 2010 році на замовлення відповідача позивачем були розроблені технічні вимоги на встановлення індивідуального засобу обліку теплоенергії, а 03.06.2010 року згідно акту прийняття теплового вузла обліку прийнято вузол обліку за адресою: вул. Проскурівська, 81 та встановлено відповідачу теплолічильник ULTRAHEAT зав. №66217705.

Проте, встановлення відповідачу індивідуального лічильника теплоенергії не змінило межу балансової відповідальності сторін, оскільки дані за спожиту теплоенергію визначаються як за показниками індивідуальних лічильників, так за показниками будинкового лічильника теплоенергії, оскільки позивач несе відповідальність за постачання теплоенергії лише до точки вводу зовнішньої теплової мережі до будинку, тобто, до місця розташування будинкового засобу обліку теплової енергії. При цьому, нового договору або додаткової угоди до чинного договору, які б врегулювали питання встановлення нової межі розподілу балансової належності теплової енергії між споживачем та енергопостачальною організацією, сторонами не укладено.

Як вбачається з облікових даних позивача, обсяг споживання теплоенергії у загальному по будівлі по вул. Проскурівська, 81 згідно показників загальнобудинкового лічильника є більшим ніж сума показників індивідуальних лічильників кожного з споживачів за рахунок витрат теплоенергії, що транспортується по трубопроводах від загальнобудинкового лічильника до лічильника кожного з споживачів і використовується на обігрів місць загального користування. Відтак, у виставлених відповідачу рахунках позивачем зазначалась вартість теплоенергії по лічильнику відповідача та вартість теплоенергії транзитними трубопроводами, тобто, на опалення місць загального користування.

Крім того, доданою до матеріалів справи позивачем експлікацією будівлі по вул. Проскурівська, 81 (проект) підтверджується розташування та розгалуження трубопроводів від загальнобудинкового лічильника до приміщень (індивідуального лічильника) кожного з споживачів, у тому числі і відповідача, а поданими позивачем актами обстеження позивачем системи централізованого опалення по вул. Проскурівська, 81, м. Хмельницький від 20.02.2012 року, 19.02.2013 року, 13.09.2017 року підтверджується той факт, що у приміщенні технічної шахти стадіону від загальнобудинкового лічильника до споживачів проходять заізольовані трубопроводи та незаізольовані трубопроводи, які через знаходження у важкодоступних місцях неможливо заізолювати.

Відтак, судами встановлено, що відповідачу у період з квітня 2014 року по квітень 2017 року надавалась послуга з теплопостачання, а оплачував останній спожиту теплоенергію лише за показниками індивідуального засобу обліку.

Питання оплати послуг з теплопостачання місць загального користування у нежитловому приміщенні не врегульовано ПКТЕ, а тому, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає загальна правова норма, зафіксована у Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Пунктом 1 Правил № 630 встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення. Типовий договір про надання послуг також вказує, що типовий договір на відповідні послуги укладається між виконавцем та фізичною особою або юридичною особою, яка (який) є власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень). Чинним законодавством визначено, що комунальні послуги, у тому числі послуги з централізованого опалення, можуть надаватися не тільки фізичним особам, які безпосередньо проживають у жилих приміщеннях (квартирах) багатоквартирного будинку, а й власникам (наймачам, орендарям) жилих і нежилих приміщень.

Питання оплати послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку врегульовано пунктом 28 Правил № 630, згідно якого наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 року затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення (далі - Методика).

Відповідно до п. 2.1.3 Методики, якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, але передбачено теплолічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення місць загального користування з урахуванням утрат розподільчими внутрішньобудинковими трубопроводами опалення визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень.

Твердження скаржника про неможливість застосування Методики до спірних правовідносин спростовується тим, що остання розроблена та затверджена відповідно до пункту 28 Правил № 630, які підлягають застосуванню і до споживачів, які є власниками нежитлових приміщень.

В силу п.12 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Як вказано вище та підтверджується матеріалами справи, опалювальна площа відповідача - 233 кв.м. Разом з тим, послуги з теплопостачання у будівлі по вул. Проскурівська, 81 у період з 01.04.202014 року по 01.04.2017 року надавались щомісячно різній кількості споживачів, відповідно, змінювався розмір загальної опалювальної площі та нарахування спожитої теплоенергії за показниками будинкового лічильника кожному з споживачів здійснювалось пропорційно його опалювальній площі. Відтак, за кожен місяць відповідачу виставлявся до оплати різний розмір плати за теплопостачання місць загального користування. При цьому в розрахунку пропорції мало значення, яка кількість споживачів використовувала теплову енергію, тобто, у ті, місяці, коли послуга з теплопостачання надавалась більшій кількості споживачів, плата за опалення місць загального користування відповідачу нараховувалась у меншому розмірі ніж тоді, коли такою послугою користувалась менша кількість споживачів. У виставлених до оплати рахунках вартість теплопостачання транзитних трубопроводів зазначалась у меншому розмір ніж розмір вартості теплопостачання, обрахованої за формулою згідно Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення. Відтак, права відповідача жодним чином не порушувались, оскільки похибка у розмірі оплати застосована у бік зменшення.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Наявними в матеріалах справи доказами повністю підтверджується заборгованість відповідача за надані послуги з теплопостачання місць загального користування за період з 01.04.202014 року по 01.04.2017 року у розмірі 30741,40 грн., разом з тим, доводи останнього, викладені ним в апеляційній скарзі спростовуються усім вищевикладеним.

Крім того, судом першої інстанції підставно та правомірно відмовлено відповідачу в застосуванні строку позовної давності до позовних вимог на суму 3543,55 грн. з огляду на те, що позивачем зменшено позовні вимоги до 30741,40 грн. і дана сума заборгованості заявлена до стягнення в межах передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки період прострочення її сплати становить з 10.05.2017 року по 01.04.2017 року, а позовну заяву подано до суду 10.05.2017 року.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Поділля-Будінвест" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 року у справі № 924/437/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.