ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Справа № 5/191/10(5/191/10-15)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Білошкап О.В.,
Поляков Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи Васюкова Олександра Володимировича
на постанову та ухвалувід 04.07.2017 Одеського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 господарського суду Миколаївської області
у справі№5/191/10(5/191/10-15) господарського суду Миколаївської області

за заявою Державної акціонерної холдингової компанії "Чорноморський суднобудівний завод", м. Миколаїв
до боржникаприватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод"
провизнання банкрутом
ліквідаторарбітражний керуючий Бутенко О.О.
за участюпрокуратури Миколаївської області

в судовому засіданні взяв участь представник:

Генеральної прокуратури України - Савицька О.В. посв.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.10.2010 у справі №5/191/10(5/191/10-15) порушено провадження у справі про банкрутство приватного акціонерного товариства "Миколаївський машинобудівний завод" (далі - ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод", Боржник) за заявою Державної акціонерної холдингової компанії "Чорноморський суднобудівний завод" в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін) (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.11.2010 введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Марчука В.Б.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.11.2012 введено процедуру санації, керуючим санацією Боржника призначено його керівника Романіва І.В., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Марчука В.Б.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 23.04.2014 ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод" визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Протасову О.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2017 достроково припинено виконання обов'язків ліквідатора банкрута арбітражним керуючим Протасовою О.М. та призначено ліквідатором ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод" арбітражного керуючого Бутенка О.О.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.05.2017 (суддя Ткаченко О.В.) визнані кредиторські вимоги фізичної особи Васюкова Олександра Володимировича (далі - Васюков О.В.) до банкрута у сумі 467,79 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 року по червень 2014 року та зобов'язано ліквідатора Бутенка О.О. включити ці вимоги до 1-ої черги реєстру вимог кредиторів ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод". В решті вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Васюков О.В. звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.05.2017 та постановити судове рішення, яким задовольнити його заяву.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 (головуючий суддя - Лашин В.В., судді Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.05.2017 - без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, Васюков О.В. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 29.05.2017, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 та прийняти нове рішення, яким кредиторські вимоги Васюкова О.В. задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника Генеральної прокуратури України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, як встановлено попередніми судовими інстанціями та вбачається з матеріалів справи, 26.01.2017 Васюков О.В. звернувся до суду з заявою, в якій просив, з урахуванням розрахунку від 06.03.2017 та уточнень від 11.05.2017, визнати та стягнути його вимоги до банкрута у сумі 467,79 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з серпня 2013 по червень 2014 включно, визнати та стягнути кредиторські вимоги у сумі 92 374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 11.05.2017 та зобов'язати ліквідатора банкрута включити ці вимоги до 1-ї черги реєстру кредиторських вимог. Зазначені вимоги обґрунтовані нормами ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог Васюкова О.В. щодо визнання кредиторських вимог у вигляді компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати з серпня 2013 року по червень 2014 року на загальну суму 467,79 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог та зазначив, що розрахунок сум компенсацій перевірений господарським судом

Відмовляючи ж у визнанні кредиторських вимог Васюкова О.В. у сумі 92 374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 11.05.2017, місцевий господарський суд виходив з того, що ці вимоги не мають характеру поточних та нараховані після визнання Боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Апеляційний суд ухвалене рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимог Васюкова О.В. підтримав в повному обсязі. При цьому, погоджуючись з висновками суду щодо відмови у визнанні кредиторських вимог у сумі 92374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 11.05.2017, виходив з того, що зазначений розмір відшкодування середнього заробітку розрахований Васюковим О.В., виходячи з наявності порушення щодо несплати 467,79 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати, є явно не співрозмірним з сумою компенсації, а визнання цих вимог призведе до порушення балансу інтересів кредиторів та банкрута.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із наведеними висновками, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції в основу рішення про відмову у визнанні кредиторських вимог Васюкова О.В. у сумі 92 374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 11.05.2017, покладено висновок про те, що названі суми нараховані після визнання Боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а відтак, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Як вбачається з наявних матеріалів справи (матеріалів оскарження ухвали) та встановлено судом апеляційної інстанції, в апеляційній скарзі Васюков О.В. посилався на порушення місцевим господарським судом, зокрема, і норм Закону про банкрутство та зазначав, що спірні зобов'язання виникли до визнання ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод" банкрутом.

Однак, здійснюючи апеляційний перегляд ухвали суду від 29.05.2017, апеляційний суд при розгляді спору у даній справі застосував виключно норми трудового законодавства.

При цьому, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу Васюкова О.В., суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив та не оцінив викладені в ній доводи, зокрема, щодо помилкового застосування судом норм ст. 38 Закону про банкрутство, оскільки, як зазначав скаржник, заробітна плата не відноситься ні до податків, ні до зборів, а заборгованість по ній перед кредиторами виникла до визнання ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод" банкрутом.

Вирішуючи ж спір у даній справі, суд апеляційної інстанції мав надати правову оцінку спірним вимогам як в контексті норм трудового законодавства, зокрема, ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 34 Закону України "Про оплату праці", так і з урахування встановлених судами обставин порушення і здійснення стосовно ПрАТ "Миколаївський машинобудівний завод" ліквідаційної процедури та з огляду на приписи норм Закону про банкрутство.

Відповідно до п. 1, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з ч. 2 ст. 105 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Суд апеляційної інстанції в порушення приписів ч. 2 ст. 105 ГПК України, підтримавши висновки місцевого суду, залишив без будь-якої правової оцінки доводи і заперечення Васюкова О.В., викладені в апеляційній скарзі.

До того ж, касаційний суд звертає увагу, що суд апеляційної інстанції погоджуючись з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні вимог у сумі 92 374,37 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 13.03.2015 по 11.05.2017, керувався лише принципом співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Інших підстав для відмови в задоволенні зазначених кредиторських вимог Васюкова О.В. апеляційний господарський суд не навів.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не використав свої повноваження, визначені нормами ст. 101 ГПК України, за приписами якої апеляційний господарський суд в процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи зазначене, Вищий господарський суд України зазначає про передчасність висновків і порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, відтак, необхідності здійснення нового апеляційного розгляду справи в частині заяви Васюкова О.В. про грошові вимоги.

За таких обставин та виходячи з повноважень касаційного суду, передбачених нормами п. 3 ст. 1119 ГПК України, постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а справа в частині грошових вимог Васюкова О.В. - передачі на новий розгляд до апеляційного суду в іншому складі суду. Суду ж апеляційної інстанції при новому розгляді справи слід усунути недоліки, викладені в даній постанові, та, керуючись повноваженнями, встановленими ст. 101 ГПК України, розглянути справу в цій частині та ухвалити рішення відповідно до норм законодавства (ч. 1 ст. 11112 ГПК України).

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи Васюкова Олександра Володимировича задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у справі №5/191/10(5/191/10-15) скасувати.

3. Справу №5/191/10(5/191/10-15) в частині грошових вимог Васюкова О.В. передати на новий апеляційний розгляд до Одеського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Головуючий В.М. Коваленко

О.В. Білошкап

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 14.12.2017