ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017р. Справа № 914/2260/17

За позовною заявою: Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", м. Бібрка, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Громик Анастасії Василівни, с.Жупани, Сколівський район, Львівська область

про стягнення 35 850,51 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників сторін:

Від позивача: Мармуляк Я.І. - представник (Довіреність №78/06 від 17.07.2017р.)

Від відповідача: не з'явився.

Права і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Державного підприємства "Бібрське лісове господарство" до відповідача Фізичної особи-підприємця Громик Анастасії Василівни про стягнення 35 850,51 грн.

Ухвалою суду від 03.11.2017р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 23.11.2017р.

13.11.2017р. за вх.№38206/17 від позивача поступило заява про відсутність у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також про відсутність рішення цих органів з такого спору.

Представник позивача в судовому засіданні 23.11.2017р. надав витребувані документи, оригінали для огляду суду.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 23.11.2017р. не забезпечив, вимог ухвали суду не виконав.

Ухвалою суду від 23.11.2017р. розгляд справи відкладено на 05.12.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні 05.12.2017р. підтримав позовні вимоги, підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи. А також просив долучити довідку про стан дебіторської заборгованості станом на 04.12.2017р., відповідно до якої сума основного боргу складає 35850,51грн.

Відповідач в судове засідання 04.12.2017р. повторно явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача зазначено: АДРЕСА_1. На таку ж адресу скеровувались судом ухвали у даній справі.

В матеріалах справи наявна картка повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали про порушення провадження від 06.11.2017р.), згідно якої відповідачу вручено поштовий конверт 23.11.2017р., а також картка повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 23.11.2017р.), згідно якої відповідачу вручено поштовий конверт 28.11.2017р.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 50850,51 гривень згідно видаткових накладних, серії ЛВА № 032010 від 31.07.2015р., ЛВА № 031999 від 30.07.2015р., ЛВА №031998 від 30.07.2015р. Копії накладних долучено до матеріалів справи. Оригінали оглянуто судом.

В порядку досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензії від 03.02.2016р., від 14.04.2016р. та від 24.11.2016р. про необхідність оплати заборгованості за поставлений товар. Відповідач частково розрахувався за отриманий товар, однак, неоплаченою залишилась заборгованість в розмірі 35850,51грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов'язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару, ДП "Бібрське лісове господарство" звернулося до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 35850,51грн. основного боргу. Також позивач нарахував 1792,53грн. штрафу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом, позивач шляхом поставки товару згідно накладної, а відповідач шляхом одержанням вказаного товару, створили певні права та обов'язки, які аналогічні цивільним правам та обов'язкам сторін за договором поставки продукції, встановленим статтями 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України та статтею 265 Господарського кодексу України. Зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у відповідача виник обов'язок по оплаті вартості отриманого товару.

Положеннями ч. 2 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що договір поставки укладається на розсуд сторін. А згідно з приписами ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, сам факт прийняття товару породжує обов'язок його оплати покупцем.

Позивач свої зобов'язання щодо передачі товару виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних, долучених до матеріалів справи. Відповідач оплату за поставлений товар не здійснив, в результаті утворилась заборгованість в розмірі частково в сумі 35850,51грн.

Відповідач про дійсність поставки та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 35850,51грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення 1792,53грн. 5% штрафу від простроченої суми суд зазначає наступне.

Згідно із матеріалами справи, між позивачем та відповідачем, у відповідності із ст. 547 ЦК України, письмового договору щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді штрафу укладено не було. Спір виник між сторонами внаслідок того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо неоплати отриманого товару відповідно до видаткових накладних, серії ЛВА № 032010 від 31.07.2015р., ЛВА № 031999 від 30.07.2015р., ЛВА №031998 від 30.07.2015р. Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення пені з відповідача.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 28, 33, 34, 44, 48, 49, 75, 82-84, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Громик Анастасії Василівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Бібрське лісове господарство" (81220, Львівська область, м. Бібрка, вул. Стуса, 44, ідентифікаційний код 00992488) 35850,51грн. основного боргу та 1523,81 грн. судового збору

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст складено 11.12.2017р.

Суддя Ділай У.І.