КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 911/2425/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Телющенко П.П. ( за довіреністю від 26.08.2017)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Фірма Мізан"

на рішення господарського суду Київської області від 11.10.2017р.

по справі № 911/2425/17 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Росер"

до приватного підприємства "Фірма Мізан"

про стягнення 534 228,79 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 534 228 грн. 79 коп., з яких: 471 162 грн. 85 коп. - борг за послуги з організації перевезень відповідно до умов договору доручення № Т/59/10/2016 від 23.11.2016 р.; 4 580 грн. 94 коп. - 3% річних.; 38 981 грн. 88 коп. - пеня.; 19 503 грн. 12 коп. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

11.10.2017 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 426 162 грн. 85 коп. боргу, 4 580 грн. 94 коп. 3% річних, 38 981 грн. 88 коп. пені, 19 503 грн. 12 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, всього 489 228 грн. 79 коп.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2017 року у справі №911/2425/17 позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 426 162,85 грн. боргу, 38 981,88 грн. пені, 4 580,94 грн. трьох відсотків річних. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідачем, в порушення умов договору, зобов'язання щодо сплати наданих послуг виконано частково, у зв'язку з чим у останнього залишилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Також, у зв'язку з неналежним виконання договору, на підставі ст. 625 ЦК України, з відповідача стягнуто пеню та три відсотки річних.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - приватне підприємство "Фірма Мізан" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 11.10.2017 року , та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що акти наданих послуг були підписані 09.10.2017 року, тому станом на дату звернення з позовом до суду строк сплати заборгованості не настав, оскільки пунктом 3.6 договору визначено, що факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного підприємства "Фірма Мізан" та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 05.12.2017 року представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але через відділ документального забезпечення суду 04.12.2017 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання, не можуть бути визнані поважними, адже не є об'єктивно непереборними. Керівник (виконавчий орган) підприємства може, як самостійно здійснювати представництво інтересів товариства директором, якого він являється, так і не позбавлений права обрати будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функції по представництву інтересів підприємства.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 05.12.2017р. за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23 листопада 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" та приватним підприємством фірма "Мізан" було укладено договір доручення №Т/59/10/2016 (а.с.11)

За умовами зазначеного договору, повірений зобов'язується за плату та за дорученням довірителя та за його рахунок виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним транспортом.(п.1.1 договору ).

Пунктами 1.3 та 1.4 зазначеного договору, передбачено, що транспортна експедиція по даному договору включає в себе організацію перевезення вантажів довірителя в міжнародному сполученні, включаючи експортні, імпортні, транзитні та внутрішні перевезення вантажів довірителя.

Повірений надає або організовую надання послуг, які пов'язані з перевезенням вантажів, а також надає погодження довірителем наступні послуги:

- забезпечує оптимальне транспортне обслуговування, а також забезпечує перевезення вантажів наземним або водним транспортом по на території України , країн СНД та іноземних держав, в тому числі розрахунок ставок, тарифів, провізних платежів того;

- швартує національні, іноземні судна та залучає інші транспортні засоби та забезпечує їх подання в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів;

- здійснює роботи, пов'язані з прийняттям, перевантаженням, навантаженням , розвантаженням, накопиченням, подрібленням, сортуванням, складанням, збереженням, перевезенням вантажу;

- облік надходження і відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів та інших об'єктів;

- організовує охорону вантажів при їх перевезенні, перевальці та зберіганні;

- здійснює розрахунки з портами, залізними дорогами, декларантами, транспортними організаціями (перевізниками), іншими третіми особами за перевезення , організацію перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

- надає інші допоміжні та супутні транспортно-експедиційні послуги, передбачені доповненнями до даного договору та які не протирічать законодавству України.

Пунктами 4.1. та 4.3 договору передбачено, що для виконання замовлених послуг довіритель забезпечує повіреного грошовими коштами на умовах відстрочки платежу на 62 календарних дня запланованих витрат, якщо інше не передбачено в додатках до цього Договору. Перерахування грошових коштів здійснюється в терміни обумовлені в рахунку, рахунку-фактурі, інвойсі і т.д., що виставляється повіреним, якщо інший термін не вказаний в додатках до цього Договору. Всі розрахунки проводяться в еквіваленті валюти, що зазначена в пункті 4.3. Договору доручення. Валютою даного договору та валютою платежу за цим договором є українська гривня.

Відповідно до протоколу погодження договірної ціни №1, який був складений між повіреним та довірителем, відповідно до умов договору доручення, сторони встановили вартість послуг за організацію та забезпечення перевезення відповідно до довіреності №1 від 24.11.2016 року по маршруту 343901 Роток - 758101 Дашогуз. Найменування вантажу довірителя - мебель код ЕТСНГ 127076, ГНГ 94036010, завантаженням 50 тон в одному критому вагоні №29006202 в розмірі 11 277,00 доларів США. Відповідно до пункту 2 вказаного протоколу сторони встановили, що Довіритель сплачує повіреному вартість організації перевезення за кожну відправку вагонів протягом 60 днів з моменту прийняття вагону до перевезення в перерахунку у гривні по курсу НБУ на дату оплати. (а.с.18)

За умовам договору доручення довіритель надав повіреному довіреність №1 на перевезення від 24.11.2016 року, в якій просив повіреного виписати рахунок та надати послуги по організації перевезення вантажів наземним транспортом.(а.с.20).

На виконання умов договору та у відповідності з довіреністю повірений організував подачу порожнього вагона №29006202 на станцію Роток для завантаження та здійснив супроводження вантажу до місця доставки станція Дашогуз.

Факт здійснення перевезення підтверджується накладною 33744590, відповідно до якої вагон 29006202 прийнятий до перевезення 14.12.2016 року. (а.с.36)

Відповідно до протоколу погодження договірної ціни №2 який був складений між повіреним та довірителем, відповідно до умов договору доручення, сторони встановили вартість послуг за організацію та забезпечення перевезення відповідно до довіреності №2 від 05.12.2016 року по маршруту 343901 Роток - 758101 Дашогуз. Найменування вантажу довірителя - мебель код ЕТСНГ 127076, ГНГ 94036010, завантаженням 50 тон в одному критому вагоні №29006202 в розмірі 11 277,00 доларів США. Відповідно до пункту 2 вказаного протоколу сторони встановили, що довіритель сплачує повіреному вартість організації перевезення за кожну відправку вагонів протягом 60 днів з моменту прийняття вагону до перевезення в перерахунку у гривні по курсу НБУ на дату оплати.(а.с.19)

За умовам договору доручення довіритель надав повіреному довіреність №2 на перевезення від 05.12.2016 року, в якій просив повіреного виписати рахунок та надати послуги по організації перевезення вантажів наземним транспортом.(а.с.20).

На виконання умов договору та у відповідності з довіреністю повірений організував подачу порожнього вагона №52515061 на станцію Роток для завантаження та здійснив супроводження вантажу до місця доставки станція Дашогуз.

Факт здійснення перевезення підтверджується накладною 33812090, відповідно до якої вагон 52515061 прийнятий до перевезення 20.12.2016 року. (а.с.50)

Як вбачається з пунктів 2 Протоколів погодження договірної ціни №1 та №2 сторони, встановили що довіритель оплачує повіреному вартість організації перевезення за кожну відправку вагонів протягом 60 днів з моменту прийняття вагона до перевезення.

У відповідності до накладної №33744590 вагон 29006202 був прийнятий до перевезення 14.12.2016 року, враховуючи встановлений в протоколі погодження договірної ціни №1 строк відстрочки у 60 календарних днів, з моменту прийняття вагону до перевезення, Довіритель зобов'язаний сплатити Повіреному вартість наданих послуг не пізніше 13 лютого 2017 року.

Оскільки строк сплати за організацію перевезень згідно протоколу договірної ціни №1 збіг 13.02.2017 року, то повіреним було підготовлено Акт наданих послуг №12/17 від 13.02.2017 року та рахунок №17 від 13.02.2017 року на оплату послуг з організації перевезення вантажу Довірителя, вартість послуг визначена в розмірі 306 811,46 грн., що відповідно до встановленого НБУ курсу гривні до доларів США станом на 13.02.2017 року становить 11 277,00 доларів США.

Акт №12/17 від 13.02.2017 року та рахунок №17 від 13.02.2017 року було направлено засобами поштового зв'язку на фактичну адресу довірителю, яка була зазначена в договорі, 13.02.2017 року. (а.с.24)

У відповідності до накладної №33812090 вагон 52515061 був прийнятий до перевезення 20.12.2016 року, враховуючи встановлений в протоколі погодження договірної ціни №2 строк відстрочки у 60 календарних днів, з моменту прийняття вагону до перевезення, довіритель зобов'язаний сплатити повіреному вартість наданих послуг не пізніше 19 лютого 2017 року.

Оскільки строк сплати за організацію перевезень згідно протоколу договірної ціни №2 збіг17.02.2017 року, то повіреним було підготовлено Акт наданих послуг №15/19 від 17.02.2017 року та рахунок №19 від 17.02.2017 року на оплату послуг з організації перевезення вантажу довірителя, вартість послуг визначена в розмірі 304351,39 грн., що відповідно до встановленого НБУ курсу гривні до доларів США станом на 17.02.2017 року становить 11 277,00 доларів США.

Акт №15/19 від 17.02.2017 року та рахунок №19 від 19.02.2017 року було направлено засобами поштового зв'язку на фактичну адресу довірителю, яка була зазначена в договорі, 22.02.2017 року.(а.с.28)

Матеріали справи свідчать, що 21.02.2017 року довірителю було направлено претензію №1 , з вимогою оплатити надані послуги в повному обсязі (а.с.30)

На зазначену претензію довіритель надав відповідь від 22.02.2017 року, про те що оплата наданих послуг буде здійснена після отримання повного звіту за надані послуги. (а.с.31).

У зв'язку з не оплатою наданих послуг відповідачем було направлено претензію №2 з вимогою оплатити надані послуги. (а.с.33)

14.04.2017 року листом №34 (а.с.35) відповідач повідомив позивача про відмову у підписанні вказаних Актів наданих послуг, посилаючись на те, що позивачем не надано звіт про надані послуги.

02.06.2017 року позивачем було направлено (а.с.38,48) відповідачу звіт №1 та звіт №2. Акти №12/17, №15/19 надання послуг були підписані відповідачем лише 09.10.2017 року (а.с.102,103).

Водночас, як зазначає позивач та як свідчать матеріали справи, відповідачем було частково погашено заборгованість за надані згідно договору послуги, станом на 10.10.2017р. відповідачем було сплачено борг в розмірі 184 000,00 грн.(а.с.59-62, 104-106)

Позивач звернувся з позовними вимогами щодо стягнення залишку суми заборгованості в розмірі 426 162 грн., а також просив стягнути 4 580 грн. 94 коп. 3% річних, 38 981 грн. 88 коп. пені, 19 503 грн. 12 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, за неналежне виконання умов договору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач повністю виконав зобов'язання по договору доручення від 23 листопада 2016 року та має право на оплату наданих послуг, в свою чергу відповідач виконав зобов'язання щодо сплати наданих послуг лише частково, у зв'язку з чим з нього підлягає стягненню заборгованність, також, на підставі ст. 625 ЦК України три відсотки річних та пені , відповідно до п. 6.8 договору доручення № Т/59/10/2016.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 526 та 527 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вже зазначалось та було вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами були підписані договір доручення №Т/59/10/2016 та протоколи погодження договірної ціни №1 та №2, якими визначено: вартість послуг за організацію та забезпечення перевезення відповідно до довіреності №1 від 24.11.2016 року та довіреності №2 від 05.12.2016 року, маршрут, найменування вантажу, кількість завантаження в тоннах, кількість та вид вагону (критий чи відкритий), вартість в доларах США. (а.с.18,19)

Зокрема, пунктом 2 протоколів погодження договірної ціни №1 та №2 сторони, обумовили, що довіритель оплачує повіреному вартість організації перевезення за кожну відправку вагонів протягом 60 днів з моменту прийняття вагона до перевезення, в перерахунку на гривні по курсу НБУ на дату оплати. (а.с.18)

За умовам договору доручення довіритель надав повіреному довіреності №1 на перевезення від 24.11.2016 року та № 2 на перевезення від 05.12.2016 року, в яких просив повіреного виписати рахунок та надати послуги по організації перевезення вантажів наземним транспортом.(а.с.20).

На виконання умов договору та у відповідності з довіреностями повірений організував подачу порожніх вагонів:

- №29006202 на станцію Роток для завантаження та здійснив супроводження вантажу до місця доставки станція Дашогуз. Факт здійснення перевезення підтверджується накладною 33744590, відповідно до якої вагон 29006202 прийнятий до перевезення 14.12.2016 року. (а.с.36);

- №52515061 на станцію Роток для завантаження та здійснив супроводження вантажу до місця доставки станція Дашогуз. Факт здійснення перевезення підтверджується накладною 33812090, відповідно до якої вагон 52515061 прийнятий до перевезення 20.12.2016 року. (а.с.50)

Як вбачається з матеріалів справи, по накладній №33744590 вагон 29006202 був прийнятий до перевезення 14.12.2016 року, враховуючи п. 2 протоколу погодження договірної ціни №1 (строк відстрочки у 60 календарних днів), Довіритель зобов'язаний сплатити Повіреному вартість наданих послуг не пізніше 13 лютого 2017 року. Оскільки довіритель у встановлений строк (13.02.2017 року) вартість не сплатив, Повіреним було підготовлено Акт наданих послуг №12/17 від 13.02.2017 року та рахунок №17 від 13.02.2017 року на оплату послуг з організації перевезення вантажу Довірителя, вартість послуг визначена в розмірі 306 811,46 грн., що відповідно до встановленого НБУ курсу гривні до доларів США станом на 13.02.2017 року становить 11 277,00 доларів США.

Також, по накладній, №33812090 вагон 52515061 був прийнятий до перевезення 20.12.2016 року, враховуючи п. 2 протоколу погодження договірної ціни №1 (строк відстрочки у 60 календарних днів), Довіритель зобов'язаний сплатити Повіреному вартість наданих послуг не пізніше 19 лютого 2017 року. Оскільки довіритель у встановлений строк (19.02.2017 року) вартість не сплатив, Повіреним було підготовлено Акт наданих послуг №15/19 від 17.02.2017 року та рахунок №19 від 17.02.2017 року на оплату послуг з організації перевезення вантажу Довірителя, вартість послуг визначена в розмірі 304351,39 грн., що відповідно до встановленого НБУ курсу гривні до доларів США станом на 17.02.2017 року становить 11 277,00 доларів США.

З матеріалів справи, вбачається, що Акти наданих послуг №12/17 від 13.02.2017 року та

№15/19 від 17.02.2017 року та рахунки №17 від 13.02.2017 року, №19 від 19.02.2017 року було направлено засобами поштового зв'язку на фактичну адресу Довірителю, яка була зазначена в договорі, 22.02.2017 року.(а.с.24,28).

У подальшому, оскільки Довіритель кошти не сплачував, останньому було направлено претензії №1 та №2 від 21.02.2017 року(а.с.30,33) з вимогою оплати надані послуги в повному обсязі.

Довіритель у відповідь на претензії направив лист від 22.02.2017 року, в якому зазначив, що оплата наданих послуг буде здійснена після отримання повного звіту за надані послуги. (а.с.31).

02.06.2017 року позивачем було направлено (а.с.38,48) відповідачу звіт №1 та звіт №2. Акти №12/17, №15/19 надання послуг були підписані відповідачем лише 09.10.2017 року (а.с.102,103).

Як свідчать матеріали справи та зазначає сам позивач, незважаючи на відмову підписувати акти наданих послуг, в період з 11.04.2017 по 17.07.2017рік, відповідачем було частково погашено заборгованості за надані згідно договору доручення послуги, станом на 21.07.2017 рік сплачено борг в розмірі 140 000,00 грн.(а.с.59-62)

11.10.2017 року, під час розгляду справи, в суді першої інстанції, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в зв'язка уз тим, що відповідачем частково було сплачено заборгованість. Отже станом, на 10.10.2017р. відповідачем було сплачено борг в розмірі 184 000,00 грн.(104-106).

Дослідивши матеріали справи, та враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги по організації перевезень, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами наданих послуг та накладними, проте відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг в повному обсязі, в зв'язку з чим за останнім обліковується заборгованість в сумі 426 162 грн. 85 коп. Тому, вимоги в частині стягнення основного бору є обґрунтованими та доведеними, тому правомірно були задоволені судом першої інстанції в розмірі 426 162 грн. 85 коп.

Стосовно доводів апелянта, про те, що акти наданих послуг були підписані лише 09.10.2017 року, тому станом на дату звернення з позовом до суду строк сплати заборгованості не настав, оскільки пунктом 3.6 договору сторони погодили, що факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг, наданим повіреним і підписується повноважними представниками сторін.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи необґрунтованими, оскільки, як зазначалось протоколами погодження договірної ціни №1 та №2 сторони, погодили, що довіритель оплачує повіреному вартість організації перевезення за кожну відправку вагонів протягом 60 днів з моменту прийняття вагона до перевезення. Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що при підписанні протоколів погодження договірної ціни сторони обумовили строк оплати за надані послуги.

Також, слід зазначити, що за умовами п.3.6 договору на який посилається сам апелянт, в другому абзаці зазначеного пункту зазначено: «Акти надання послуг на протязі 3 робочих днів після отримання від повіреного повинні бути розглянуті та повернуті повіреному підписаними або підписаними з вмотивованими зауваженням. Акти надання послуг надаються довірителю не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем наданих послуг. Вказаний строк може бути збільшений в разі відсутності у повіреного з об'єктивних підстав документів та інформації, що підтверджує його витрати. У випадку неотримання у вищезазначений строк повіреним підписаних Актів надання послуг або підписаних з мотивованим зауваженнями, послуги та відповідні витрати повіреного вважаються прийнятими та погодженими довірителем.

Отже, довіритель в порушення умов договору, підписаних своєчасно актів надання послуг або підписаних з мотивованим зауваженнями, не повернув, а як свідчать матеріали справи, підписав їх із запізненням лише 09.10.2017 року, при цьому, незважаючи на відсутність підписаних актів, частково сплачував кошти.

Зважаючи на зазначене колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 426 162, 85 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 4 580 грн. 94 коп. - 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, тому з відповідача на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 4 580 грн. 94 коп. - 3% річних.

Також, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 38 981,88 грн. зважаючи на наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За умовами п. 6.8. договору за прострочення оплати рахунків Повіреного, Довіритель сплачує пеню в розмірі 0,5% (але не менше 0,3%) від несплаченої суми або несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що він є арифметично вірним, тому вимоги щодо стягнення пені правомірно були задоволенні судом першої інстанції у розмірі 38 981 грн. 88 коп.

Стосовно вимог, щодо стягнення 19 503 грн. 12 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань " підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що оскільки в укладеному між сторонами договорі доручення не передбачено відповідальності за грошовими зобов'язаннями у вигляді відсотків за користування чужими грошовими коштами, а нормами права, які регулюють питання про надання послуг не визначено розміру процентної ставки за користування чужими коштами, тому позовні вимоги в частині стягнення з приватного підприємства фірма "Мізан" відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 19 503 грн. 12 коп. правомірно були залишені судом першої інстанції без задоволення.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 11.10.2017 року у справі № 911/2425/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Фірма Мізан" на рішення господарського суду Київської області від 11.10.2017 року у справі № 911/2425/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 11.10.2017 року у справі № 911/2425/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2425/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко