ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 925/1375/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у м. Черкаси справу за позовом приватного підприємства "Органік Сістемс" до приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" про стягнення 1 280 636,66 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1280636,66 грн. з них: 1 028 160,00 грн. повернення передоплати за товар, 112196,20 грн. пені та 140280,46 грн. як 20% річних за користування чужими грошовими коштами. Заявою від 29.11.2017 позивач збільшив свої позовні вимоги (а.с. 56) і просить стягнути з відповідача 1 028 160,00 грн. передоплати за товар, 131 801,66 грн. пені, 161 125,35 грн. як 20 % за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки № СН-1 від 15.02.2017.

В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився. Суд відмовив у задоволенні останнього клопотання відповідача про відкладення розгляду справи через неможливість явки свого представника, оскільки попередньо йому вже задовольнялося таке ж клопотання, а позивач наполягає на розгляді справи по суті. Заперечення на позовну заяву відповідач суду не направив.

Застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача і дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні у справі документи, судом було встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2017 між приватним акціонерним товариством "Украгро НПК" (Постачальник, відповідач по справі) та приватним підприємством "Органік Сістемс" (Покупець, позивач по справі) було укладено договір поставки № СН-1 (а.с.9-10), у відповідності до якого Постачальник зобов'язався поставити в обумовлені договором строки Покупцеві визначений в п.п. 1.2. цього договору товар, а Покупець зобов'язався оплатити та прийняти Товар (п. 1.1 Договору).

Товар , що підлягає поставці згідно умов договору: селітра аміачна 50 кг, у кількості 136 тон на загальну суму 1 028 160,00 грн. (п. 1.2. договору).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зазначені договірні відносини між сторонами по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Поставка Товару за цим договором здійснюється повністю чи окремими партіями за вибором Постачальника протягом 90 (дев'яноста) днів із дня повної оплати Товару. Постачальник самостійно визначає дату поставки кожної окремої партії товару в межах періоду поставки. Партія товару повинна бути кратна технічній нормі завантаження вагону, цистерни або контейнеру (п. 3.3. договору).

За твердженням позивача, на виконання умов договору відповідачу було передоплатою перераховано кошти в сумі 1 028 160,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6354 від 17.02.2017 (а.с.11), із посиланням на договір між сторонами у призначенні платежу.

Відповідач свої зобов'язання по договору поставки не виконав, товар позивачу на суму отриманих коштів в обумовлений строк до 18.05.2017 не поставив.

22.05.2017 позивачем направлено на адресу відповідача лист № ОС/Ис111 (а.с. 12) з вимогою перерахувати кошти в розмірі 1 028 160,00 грн. через неможливість своєчасного виконання умов договору.

Відповідач направив відповідь на претензію (а.с. 13) з повідомленням про можливість повернення коштів частинами починаючи з вересня 2017 року, але станом на 23.10.2017 кошти в розмірі 1 028 160,00 грн. не перерахував, з чого і виник спір.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що відповідачем у визначені Договором строки , як і на момент розгляду даного спору по суті, не здійснено поставку оплаченого позивачем товару, а тому позивач має право на повернення суми здійсненої ним передоплати, яка не була добровільно повернута відповідачем, в сумі 1 028 160,00 грн. як заявлено у позові.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 2. ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови Верховного суду України № 3-127гс11 від 28.11.2011 р., умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до відома продавця.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поставки ним товару на суму 1 028 160,00 грн., а також і про повернення цих коштів позивачу.

Причин непоставки товару та неповернення позивачу коштів попередньої оплати за селітру аміачну відповідач суду не пояснив, строк поставки товару за договором № СН-1 від 15.02.2017 прострочено.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача до примусового стягнення належить 1 028 160,00 грн. коштів передоплати, на яку не було поставлено товар.

У відповідності до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сторонами в пункті 5.10. договору погоджено, що Постачальник-відповідач сплачує Покупцю суму відсотків (20% річних) від суми передоплати за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються з моменту перерахування передоплати Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника і до дня повернення суми передоплати відповідно до умов цієї статті договору.

Позивач, користуючись своїм правом, розрахував плату за користування чужими грошовими коштами за період з 17.02.2017 по 29.11.2017 за кожний день прострочення в розмірі 161 125,35 грн. (а.с. 58). Розрахунок є вірним.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 131 801,66 грн. (а.с. 57) посилаючись на пункт 5.2. договору, згідно з яким у випадку несвоєчасної поставки товару Покупцю, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи принцип правомірності правочину та норми чинного законодавства, суд вважає, що позивач має право а стягнення пені за порушення не грошового зобов'язання, виходячи з такого:

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, припинення чи зміна зобов'язання, якщо це передбачено договором або законом, сплата неустойки. За статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення не грошового зобовязання у відсотках до суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у звязку з простроченням зобовязання.

На виконання вимог ч. 6 ст. 232 ГК позивач обмежив період нарахування пені шістьма місяцями з часу, коли зобов'язання по поставці товару мало бути виконане ( 18.05.2017).

Суд перевіривши порядок нарахування позивачем пені в сумі 131 801,66 грн. за період з 18.05.2017 по 18.11.2017, встановив правильність її нарахування (а.с. 57).

Доказів проведення розрахунку за користування чужими грошовими коштами та пенею відповідач суду не надав. Тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 161 125,35 грн. як 20% за користування чужими грошовими коштами та 131 801,66 грн. пені.

Докази проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні.

Суд вважає, що позивач довів наявність порушеного права та обґрунтованість підстав для задоволення позовних вимог, а тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 20 809,55 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "УКРАГРО НПК" (ідентифікаційний код 31961067, Черкаська область, м. Жашків, вул. Промислова, 1) на користь приватного підприємства "Органік Сістемс" (ідентифікаційний код 34739300, Херсонська область, Голопристанський район, м. Гола Пристань, вул. 1Травня, 304) -- 1 028 160,00 грн. основного боргу, 131 801,66 грн. пені, 161 125,35 грн. за користування чужими грошовими коштами на підставі договору поставки № СН-1 від 15.02.2017 та 20 809,55 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 10 грудня 2017 року

Суддя Н.М. Спаських