ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Справа № 910/8070/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Вовка І.В.,
Могил С.К.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргидержавного підприємства "Артемсіль"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.17 та рішення господарського суду міста Києва від 12.04.17
у справігосподарського суду міста Києва №910/8070/16
за позовомдержавного підприємства "Артемсіль"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс"
простягнення 31 290 756, 90грн,
за участі представників сторін:

від позивача - Сорока І.В.,

від інших сторін - Костюк С.В.,

У С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Артемсіль" звернулися до господарського суду із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" 22 326 646,11 грн. боргу, 8 964 110,79 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. В обгрунтування позовних вимог зазначали, що у зв'язку з неналежним виконанням товариством зобов'язань за договором №Е-15/04/19 від 15.04.2009, підприємство розірвало зазначений договір. Разом із тим, на виконання умов договору ДП "Артемсіль" було перераховано ТОВ "ТЕК "Енерготранс" суму попередньої оплати, що за вирахуванням наданих відповідачем послуг складає 22 326 646,11грн., та яку останнім повернуто не було.

14.07.2016 рішенням господарського суду міста Києва провадження у справі в частині стягнення 22 326 646,11 грн. боргу припинено, у задоволенні позову в частині стягнення 8 964 110,79 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами відмовлено.

16.11.2016 постановою Київського апеляційного господарського суду рішення місцевого господарського суду скасовано в частині припинення провадження у справі, позов у цій частині задоволено, стягнуто з ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" на користь ДП "Артемсіль" 22 326 646,11грн. основного боргу та судові витрати. У решті позовних вимог відмовлено.

28.02.2017 постановою Вищого господарського суду України скасовано постанову від 16.11.2016 та рішення від 14.07.2016 у частині припинення провадження, справу №910/8070/16 у частині позовних вимог про стягнення 22 326 646,11грн. передано до суду першої інстанції для нового розгляду. В решті судові рішення залишено без змін.

12.04.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Підченко Ю.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості відповідача, а також не доведено обов'язку повернення суми авансу в розмірі 22 326 646,11грн.

10.08.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В., Майданевич А.Г.) зазначене рішення залишено без змін. Мотивуючи свої висновки, апеляційний суд зазначив, що укладений між сторонами договір підпадає під правове регулювання ст.929 ЦК України, тому позивач, який був клієнтом за договором транспортного експедирування, згідно вимог ст.935 ЦК України, що регулює спірні правовідносини, вправі вимагати у відповідача, який порушив умови договору, саме відшкодування збитків у разі розірвання договору транспортного експедирування, зокрема, за наслідками односторонньої відмови, оскільки в такому випадку зобов'язання сторін в силу норм статті 653 ЦК України припиняються.

У касаційній скарзі державне підприємство "Артемсіль" посилалися на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, тому просили скасувати постанову від 10.08.2017 та рішення від 12.04.2017 у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" 22 326 646,11грн. основного боргу (авансу), та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Обгрунтовуючи доводи касаційної скарги, заявник зазначав про порушення господарськими судами положень статей 570, 693 ЦК України. Стверджував про помилковість висновків господарських судів щодо кваліфікації спірних правовідносин із посиланням на те, що належним способом захисту у цій справі має бути звернення позивача до відповідача про відшкодування збитків. При цьому посилається на порушення судами попередніх інстанцій приписів ст.22 ЦК України, ст.224 ГК України.

Таким чином, постанова та рішення у справі переглядаються лише в межах вимог та доводів касаційної скарги, тобто у частині розгляду господарськими судами позовних вимог про стягнення 22 326 646,11грн. основного боргу (авансу).

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як видно із матеріалів справи, 15.04.2009 між товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (експедитор) та державним підприємством об'єднання "Артемсіль" (клієнт) було укладено договір № Є-15/04/19, відповідно до умов якого за плату та за рахунок клієнта експедитор зобов'язується організувати у відповідності до затвердженого плану перевірок вантажів клієнта виконання експедиторських послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, як у вагонах парка УЗ, так і у власному рухомому складі, які включають в себе: здійснення розрахунків з залізницями за перевезення вантажів клієнта (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збір за подачу та прибирання вагонів, додаткові збори за інші послуги, які надаються залізницею та погоджені з клієнтом); організацію по заявці клієнта подачі під завантаження вагонів парку УЗ, власних вагонів; оплата збору за видачу довідок та телеграм по коду експедитора.

Вказаний договір неодноразово змінювався сторонами шляхом укладення додаткових угод до нього, зокрема, в частині вартості послуг експедитора, порядку внесення передплати та строку дії договору.

23.10.2013 сторони уклали додаткову угоду №11/31, якою узгодили, що клієнт здійснює авансові платежі на суму вартості перевезень вантажів та інших послуг та витрати експедитора, які плануються на кожний наступний місяць надання послуг, виходячи з 25-ти добової вартості послуг.

Виконуючи умови договору № Є-15/04/19 від 15.04.2009, позивач перерахував відповідачу суми попередніх оплат, розмір яких за мінусом наданих відповідачем послуг склав 22 326 646,11 грн., що не спростовувалось сторонами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі №910/11446/14 за позовом державного підприємства "Артемсіль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" про стягнення 9 551,40грн. збитків, яке було залишене без змін 22.01.2015 постановою Київського апеляційного господарського суду та 25.03.2015 постановою Вищого господарського суду України, встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № Е-15/04/19 від 15.04.2009. Позивач звернувся до відповідача з листом від 15.04.2009 про розірвання договору та про повернення попередньої оплати. Цей лист відповідач отримав 28.07.2015, проте суму попередньої оплати не повернув, чим порушив права позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.12.2015 у справі №910/25369/15 ДП "Артемсіль" відмовлено у задоволенні позовних вимог про розірвання договору від 15.04.2009 №Е-15/04/09-45 та стягнення 22 326 646,11 грн. з тих підстав, що вказаний правочин фактично на підставі статей 907, 935 Цивільного кодексу України вже розірваний з 28.07.2015, а грошові кошти перераховано позивачем у якості оплати послуг, обумовлених вищевказаним договором, тобто за наявності відповідної правової підстави і не можуть бути кваліфіковані як безпідставне збагачення, тому норми статті 1212 Цивільного кодексу України у цьому випадку не підлягають застосуванню.

З огляду на такі обставини, ДП "Артемсіль" звернулися до суду про стягнення вказаної суми боргу на підставі ст.ст.8, 509, 525, 526, ч.2 ст.570 та ч.2 ст.693 ЦК України, мотивуючи тим, що станом на дату звернення до суду попередню оплату (аванс) у спірній сумі ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" не повернули.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як установили господарські суди в судових рішеннях у справах №910/11446/14, №910/25369/15, договір №Е-15/04/09-45 від 15.04.2009 фактично був розірваний позивачем на підставі статті 935 ЦК України, відповідно до положень якої клієнт або експедитор має право відмовитися від договору транспортного експедирування, попередивши про це другу сторону в розумний строк. Сторона, яка заявила про таку відмову, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки, завдані їй у зв'язку із розірванням договору.

Пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями статті 935 ЦК України врегульовано порядок відшкодування стороною, яка заявила про відмову від договору транспортного експедирування, другій стороні збитків, завданих їй у зв'язку з розірванням договору.

Ухвалюючи постанову від 10.08.2017, господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірні правовідносини регулюються Главою 65 ЦК України, тому в цьому випадку належним способом захисту є саме звернення позивача до відповідача із вимогою про відшкодування збитків, а не на підставі положень статей, визначених ДП "Артемсіль" як підстава позову у цій справі. Таким чином, заявлені позивачем у цій справі вимоги не спрямовані на захист його прав у спосіб, визначений чинним законодавством, тому не можуть бути задоволені. Виходячи з чого, дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволення з наведених позивачем підстав, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до ст.111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно ст.111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст.111-9 ГПК України визначено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Артемсіль" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2017 у справі №910/8070/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяІ.В. Вовк
СуддяС.К. Могил