ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 917/1734/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3636 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.17 у справі

за позовом ПАТ "Полтаваобленерго", м. Полтава,

до Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету, м. Кременчук,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Полтавської області розглянуто позовну заяву ПАТ "Полтаваобленерго" , з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення з Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету 103 046,98 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних нарахувань, 22 277,32 грн. 3% річних за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 03.11.2014р.

Позовні вимоги мотивовані простроченням відповідачем грошових зобов'язань за договором.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 року задоволено, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позовні вимоги ПАТ "Полтаваобленерго".

Стягнуто з Національного авіаційного університету (пр-т. Космонавта Комарова, 1,м. Київ, 03058) в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, вул.Перемоги, 17/6, м.Кременчук, Полтавської області, 39605 () на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" ( вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022; ) 103 046,98 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних нарахувань, 22 277,32 грн. 3% річних, 3027,54 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

03 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії (Теплопостачальна організація, позивач ) та Національним Авіаційним Університетом в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного Авіаційного Університету (споживач, відповідач) було укладено Договір № 101 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору Теплопостачальна організація зобов'язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» та діючого законодавства України. У відповідності до ст. 16. ЗУ «Про теплопостачання» - встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам; природних монополій у сфері теплопостачання відноситься до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Додатком № 2 до Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної «Споживачу» за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання Договору, а п. З Додатку № 3 до Договору встановлено тариф на момент укладення Договору, можливість його зміни і повідомлення про це Споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 «Правил користування тепловою енергією» (далі Правила) затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року, п. 2.2.2.-Договору та Додатку № 4 «Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію» до Договору.

На підставі п. 23 Правил - Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності до п. 2 Додатку № 4 до Договору - Споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює «Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку» та надає її Теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та «Акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії». (Сума нарахувань визначається, як множення кількості фактично спожитої згідно з приладом обліку теплової енергії на затверджений тариф за 1 Гкал.) Наявність приладу обліку на об'єкті Споживача підтверджується Додатком № 1 до Договору.

Згідно пункту 1. Додатку № 4 до Договору - Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал (гігакалорії), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми «заборгованості» на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Як зазначає позивач, відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором строки, а тому ним подано відповідний позов у даній справі.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на відсутність боргу, неправильність здійснених позивачем нарахувань. При цьому, контрозрахунок відповідачем не наданий.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив про доведеність порушення відповідачем умов договору, вірність нарахуванням позивачем штрафних санкцій, а також про відсутність спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені (1 рік).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а позивачем не доведено наявність підстав для нарахування штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Наданими доказами підтверджуються факт існування між сторонами правовідносин, які виникли на підставі договору про постачання теплової енергії в гарячій воді. Зазначеним договором визначені обсяги та вартість поставленої за договором теплової енергії.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до додатку №4 до договору Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи:

за зобов'язаннями грудня 2015 року згідно з рахунком № 101 від 31.12.2015 року всього нараховано до сплати 569 947,56 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 05 січня 2016 року, споживач повинен його сплатити до 13 січня 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рахунок сплачено 21 березня 2016 року - 569 947,56 грн. (остаточний розрахунок);

за зобов'язаннями січня 2016 року згідно з рахунком № 101 від 31.01.2016 року всього нараховано до сплати 875 452,91 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 04 лютого 2016 року і споживач повинен був його сплатити до 12 лютого 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рахунок сплачено 08 лютого 2016 року - 150 000,00 грн., 21 березня 2016 р. - 130 052,44 грн., 30 березня 2016 р. - 405 000,00 грн., 08 квітня 2016 р. - 190 400,47 грн. (остаточний розрахунок);

за зобов'язаннями лютого 2016 року згідно з рахунком № 101 від 29.02.2016 року всього нараховано до сплати 771 857,37 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 09 березня 2016 року і споживач повинен був його сплатити до 17 березня 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рахунок сплачено 15 березня 2016 року - 229 613,43 грн., 08 квітня 2016 р. - 37 412,53 грн., 21 червня 2016 р. - 504 831,41 грн. (остаточний розрахунок);

за зобов'язаннями березня 2016 року згідно з рахунком № 101 від 31.03.2016 року всього нараховано до сплати 587 315,57 грн. з ПДВ; рахунок вручено представнику Споживача 05 квітня 2016 року і споживач повинен його сплатити до 13 квітня 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рахунок сплачено 15 березня 2016 р. 587 315,57 грн. (остаточний розрахунок);

за зобов'язаннями квітня 2016 року згідно з рахунком № 101 від 30.04.2016 року всього нараховано до сплати 282 067,79 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 05 травня 2016 року і споживач повинен і його сплатити до 13 травня 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рахунок сплачений 13 травня 2016 року - 225 349,00 грн., 21 червня 2016 р. - 56 718,79 грн. (остаточний розрахунок);

за зобов'язаннями жовтня 2016 року згідно з рахунком № 101 від 31.10.2016 року всього нараховано до сплати 219 475,89 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 09 листопада 2016 року і споживач повинен його сплатити до 17 листопада 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рaxунок сплачено 11 листопада 2016 р. - 219 475,89 грн. (остаточний розрахунок).

за зобов'язаннями листопада 2016 року, згідно з рахунком № 101 від 30.11.2016 року всього нараховано до сплати 398 479,84 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 06 грудня 2016 року і споживач повинен був його сплатити до 14 грудня 2016 року (не пізніше семи календарних днів), рахунок сплачено 09 грудня 2016 року - 389 479,84 грн. (остаточний розрахунок).

за зобов'язаннями грудня 2016 року, згідно з рахунком № 101 від 31.12.2016 року всього нараховано до сплати 533 273,55 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 05 січня 2017 року і споживач повинен був його сплатити до 13 січня 2017 року (не пізніше семи календарних днів). Рахунок сплачено 19 грудня 2016 року -500 000,00 грн., 14 лютого 2017 року - 30 000,00 грн., 14 лютого 2017 року - 3 273,55 грн. (остаточний розрахунок);

за зобов'язаннями січня 2017 року згідно з рахунком № 101 від 31.01.2017 року всього нараховано до сплати 635 023,19 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 06 лютого 2017 року і споживач повинен був його сплатити до 14 лютого 2017 року (не пізніше семи календарних днів). Рахунок сплачено 14 лютого 2017 року - 630 000,00 грн., 14 лютого 2017 року - 5 023,19 грн. (остаточний розрахунок).

за зобов'язаннями лютого 2017 року згідно з рахунком № 101 від 28.02.2017 року всього нараховано до сплати 624 352,79 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 07 березня 2017 року і споживач повинен був його сплатити до 15 березня 2017 року (не пізніше семи календарних днів).

за зобов'язаннями березня 2017 року згідно з рахунком № 101 від 31.03.2017 року всього нараховано до сплати 460 340,62 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 05 квітня 2017 року і споживач повинен його сплатити до 13 квітня 2017 року (не пізніше семи календарних днів).

за зобов'язаннями квітня 2017 року згідно з рахунком № 101 від 30.04.2017 року всього нараховано до сплати 95 732,40 грн. з ПДВ, рахунок вручено представнику Споживача 05 травня 2017 року і споживач повинен його сплатити до 13 травня 2017 року (не пізніше семи календарних днів).

Рахунки за зобов'язаннями лютого 2017 року, за зобов'язаннями березня 2017 року, за зобов'язаннями квітня 2017 року, станом на 31.07.2017р. за даними позивача, які не спростовані відповідачем при розгляді справи, сплачені не були.

З огляду на визначений сторонами порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків (що відображені позивачем у детальних розрахунках, доданих до позову та додаткових пояснень), матеріалами справи підтверджено, що порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію мало місце.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи договір, передбачили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення. (п. 6 Додатку № 4).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 103 046,98 грн. пені, 76 511,90 грн. інфляційних нарахувань, 22 277,32 грн. 3% річних.

Зокрема, за несвоєчасне внесення плати за зобов'язаннями грудня 2015 року (569 947,56 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції період з 13 січня 2016 року (дата виникнення прострочення) по 20 березня 2016 року (остаточного розрахунку): 3 відсотка річних з 13.01.2016 по 20.03.2016 р. у розмірі 3 185,47 грн., інфляційні нарахування: січень 2016 року - лютий 2016 року у розмірі 2 829,22 грн., пеня: не нараховано - минув строк позовної давності.

За несвоєчасне внесення плати за зобов'язаннями січня 2016 року(725 452,91 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції за період з 12 лютого 2016 року (дата виникнення прострочення) по 07 квітня 2016 року (дата остаточного розрахунку): 3 відсотка річних з 12.02.2016 по 07.04.2016 р. у розмірі 2 847,08 грн.; інфляційні нарахування за лютий 2016 року - 761,60 грн.; пеня - не нараховано, минув строк позовної давності.

За несвоєчасне внесення плати за зобов'язаннями лютого 2016 року (542 243,94 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції за період з 17 березня 2016 року (дата виникнення прострочення) по 20 червня 2016 року (дата остаточного розрахунку): 3 відсотка річних з 17.03.2016 по 07.04.2016 р. по 20.06.2016 р. у розмірі 4 050,98 грн.; інфляційні нарахування за квітень 2016 року- травень 2016 року у розмірі 18 191,60 грн., пеня не нарахована, минув строк позовної давності;

За зобов'язаннями березня 2016 року санкції не нараховано; /

За несвоєчасне внесення плати за зобов'язаннями квітня 2016 року (56 718,79 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції період з 12 травня 2016 року (дата виникнення прострочення) по 20 червня 2016 року (дата остаточного розрахунку): 3 відсотка річних з 13.05.2016 по 20.06.2016 р. у розмірі 181,81 грн.; інфляційні нарахування за травень 2016 року у розмірі 56,72 грн., пеня не нарахована - минув строк позовної давності.

За зобов'язаннями жовтня 2016 року санкції не нараховано;

За зобов'язаннями листопада 2016 року санкції не нараховано;

За несвоєчасне внесення плати за зобов'язаннями грудня 2016 року (33 273,55 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції за період з 13 січня 2017 року (дата виникнення прострочення) по 13 лютого 2017 року (дата остаточного розрахунку): 3 відсотка річних з 13.01.2017 по 13.02.2017 р. у розмірі 87,51 грн., інфляційні нарахування не нараховані - споживач оплатив борг протягом місяця (14.02.2017 p.), пеня з 13.01.2017 по 13.02.2017р. у розмірі 816,79 грн.;

За зобов"язаннями січня 2017 року санкції не нараховано;

За несвоєчасне внесення плати за зобов"язаннями лютого 2017 року (624 352,79 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції за період з 15 березня 2017 року (дата виникнення прострочення) по 31 липня 2017 року: 3 відсотка річних з 15.03.2017 по 31.07.2017 р. у розмірі 7 133,02 грн., і інфляційні нарахування за березень 2017 року - червень 2017 року у розмірі 35 690,10 грн., пеня з 15.03.2017 по 31.07.2017 р. у розмірі 61 999,74 грн.;

За несвоєчасне внесення плати за зобов"язаннями березня 2017 року (460 340,62 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції за період з 13 квітня 2017 року (дата виникнення прострочення) по 31 липня 2017 року: 3 відсотка річних з 13.04.2017 по 31.07.2017 р. у розмірі 4 161,98 грн., інфляційні нарахування за квітень 2017 року - червень 2017 року у розмірі 17 709,71 грн., пеня з 13.04.2017 по 31.07.2017 р. у розмірі 35 250,75 грн.;

За несвоєчасне внесення плати за зобов"язаннями квітня 2017 року (95 732,40 грн.) споживачу нараховані штрафні санкції за період з 13 травня 2017 року (дата виникнення прострочення) по 31 липня 2017 року: 3 відсотка річних з 13.05.2017 по 31.07.2017 р. у розмірі 629,47 грн., інфляційні нарахування за травень 2017 року - червень 2017 року у розмірі 2 796,15 грн., пеня з 13.05.2017 по 31.07.2017 р. у розмірі 5 279,70 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних (з урахуванням моменту виникнення зобов'язання щодо оплати за кожний місяць окремо та здійснених відповідачем проплат), колегія суддів вважає його таким, що здійснений вірно.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних та пені є правомірними і підлягають задоволенню.

Щодо поданої відповідачем заяви про врахування спливу строку позовної давності до пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 260 Цивільного кодексу України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частина 5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. п. 2.1., 3.2., 4.2., 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою 12.10.2017 (за даними поштового штемпеля на конверті), а нарахування пені позивачем здійснене за несвоєчасне внесення плати за зобов"язаннями грудня 2016 року з 13.01.2017р.

За даних обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що річний строк позовної давності не минув, а отже вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо доводів про те, що договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді не передбачалася відповідальність у вигляді пені, а відповідні договори на закупівлю відповідачем послуг з надання теплової енергії не надані позивачем до матеріалів справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вимоги про стягнення пені були заявлені ПАТ «Полтаваобленерго» саме на підставі договору № 101 від 03.11.2014 року на постачання теплової енергії в гарячій воді. Зазначені Апелянтом договори про закупівлю теплової енергії в гарячій воді як підстава позову не заявлялися, а тому - відповідно і не повинні були надаватись позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що Постачання теплової енергії в гарячій воді проводилося за відповідними договором № 101 від 03.11.2014 року. Умовами даного договору сторони передбачили нарахування пені за несвоєчасну оплати наданих послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку. Ці умови договору є чинними і в судовому порядку недійсними не визнавалися. Отже, нарахування пені за цим договором є правомірним, а застосування позовної давності перевірено судом.

Тим більше, як вказував місцевий господарський суд, так і підтверджується матеріалами справи - контррозрахунок штрафних санкції відповідачем надано не було.

Не відповідають дійсності та чинному законодавству України також твердження Апелянта про відсутність у ПАТ «Полтаваобленерго» правових підстав для нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань у зв'язку з відсутністю вини останнього у простроченні платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 зазначив, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для непроведення розрахунків, оскільки на підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність Відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.11.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 14.12.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.