РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2017Справа №910/26146/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг"
до 1) Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; 2) Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні"; 3) Приватного підприємства "Фастторг-2009"
треті особи,які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) Відділ Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві; 2) Фонд державного майна України; 3) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України; 4) Командитне товариство EMET TRADING
про визнання прилюдних (електронних) торгів недійсними
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача 1:не з'явився;
від відповідача 2:Стоян М.М. - представник за довіреністю;
від відповідача-3:Авраміч В.О. - представник за довіреністю;
від третьої особи-1:Галунько Л.І. - представник за довіреністю;
від третьої особи-2:Васильківська В.Є. - представник за довіреністю;
від третьої особи-3:Старушкевич У.М. - представник за довіреністю;
від третьої особи-4:Терновий Ю. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" (далі - Товариство "Укравтомехбудлізинг") звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить державному підприємству "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" (далі - Державне підприємство), а саме: дослідно-виробничого випробувального комплексу, загальною площею 7 967, 50 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/р, урочище "Сваром'я", проведені 23.04.2015 державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та оформлені протоколом № 75748 проведення електронних торгів.

Позовні вимоги Товариство "Укравтомехбудлізинг", посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Бюджетного кодексу України, Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", Закону України "Про управління об'єктами державної власності", Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" обґрунтувало тим, що електронні торги з реалізації нерухомого майна - дослідно-виробничого випробувального комплексу, що належить Державному підприємству, відбулися з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки проведені всупереч мораторію на відчуження такого майна та з неналежним здійсненням державним виконавцем виконавчого провадження. На думку позивача такі порушення є підставою для визнання результатів прилюдних (електронних) торгів недійсними.

Спір розглядався судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 (суддя Трофименко Т.Ю.) у задоволенні позову Товариства "Укравтомехбудлізинг" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 (колегія суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.) рішення Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 залишено без змін.

Відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2017 року, Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 та рішення Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 у справі № 910/26146/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Розпорядженням керівника апарату № 05-23/2468 від 18.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 18.08.2017 року справу № 910/26146/15 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 року призначено розгляд справи на 13.10.2017 рік.

Судом прийнято до уваги, що вказівки, які містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи відповідно до вимог статті 111 №І ГПК України.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, і судом з урахуванням вимог ст.ст. 4І, 4і ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

У судовому засіданні 13.10.2017 року представник позивача підтримував позовні вимоги, надав усні пояснення по справі.

Відповідач-3 проти позову заперечував. Відповідно до приписів ст. 27 ГПК України звернувся до суду з клопотання про залучення до участі у справі командитного товариства EMET TRADING в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що між ПП "Фастторг-2009" та командитним товариством EMET TRADING був укладений іпотечний договір, відповідно до якого, предметом іпотеки є дослідно-виробничий випробувальний комплекс, загальною площею 7 967,50 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/р, урочище "Сваром'я", у зв'язку з чим рішення по даній справі може вплинути на права та обов'язки третьої особи.

Позивач щодо вищевикладеного клопотання покладається на розсуд суду, надав клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

Відповідачі-1,-2 та перша третя особа в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Втім, через загальний відділ суду від Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" (відповідача-2) надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої заявник просить: накласти арешт на дослідно-виробничий випробувальний комплекс, загальною площею 7 967,50 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/р, урочище "Сваром'я" ( реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 18).

Представники третіх осіб -2, -3 надали усні пояснення по справі, щодо залучення третьої особи покладаються на розсуд суду.

Керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 66, ГПК України, суд встановив, що клопотання про залучення третьої особи та заява про забезпечення позову будуть розглянуті під час судового процесу.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та відклав розгляд справи до 25.10.2017 року.

Представник позивача продовжував наполягати на задоволенні заявленого позову, надав усні та письмові пояснення по справі.

Відповідач-2 позов визнає, надав усні пояснення по справі та стосовно поданої 13.10.2017 року заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідач-3 проти позову заперечував, наполягав на раніше поданому клопотанні про залучення до участі у справі командитного товариства EMET TRADING в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Позивач та відповідач-2 проти даного клопотання заперечували та не вбачали підстав для залучення командитного товариства EMET TRADING до участі у справі в якості третьої особи.

Треті особи-2,-3 підтримували позовні вимоги, у той же час заперечували проти залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору командитного товариства EMET TRADING.

Відповідач-1 та перша третя особа в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 66, ГПК України, суд встановив, що клопотання про залучення третьої особи та заява про забезпечення позову будуть розглянуті під час судового процесу.

З метою з'ясування всіх обставин справи та надавання додаткових доказів на їх підтвердження, представник відповідача-3 звернувся до суду із заявою про розгляд справи упродовж розумного строку відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи предмет спору, особливості справи та характер поданих учасниками процесу клопотань, заяв та пояснень, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи на 22.11.2017 року.

У судовому засіданні 22.11.2017 року представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача-2 звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21.11.2017 року. Крім того, через канцелярію суду від розпорядника майна другого відповідача Агафонова О.Ю. надійшли письмові пояснення щодо його повноважень та стосовно порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У свою чергу, представник третього відповідача надав додаткові письмові пояснення, а також клопотання про перевірку повноважень представників Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні". Крім того, представник відповідача-3 продовжував наполягати на задоволенні заявленого раніше клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору командитного товариства EMET TRADING.

Безпосередньо у судовому засіданні представники відповідача-2 та третіх осіб-2,-3 заперечували проти згаданого вище клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача-3 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору командитного товариства EMET TRADING, суд дійшов висновку про його задоволення.

Судом встановлено, що командитне товариство EMET TRADING є зареєстрованим за законодавством Великобританії. Відомості щодо наявності представництв у Товариства на території України для вручення документів на території України відсутні.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року, прийнявши відповідний нормативний акт - Закон України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Відповідно до ст. 9 Конституції України та Закону України від 19.10.2000 р. № 2052-III Конвенція є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню.

Статтею 1 Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 10 Конвенції якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Таким чином, з метою належного повідомлення командитного товариства EMET TRADING про час і місце розгляду даної справи, враховуючи приписи ст. 10 Конвенції спосіб відправлення судових документів вказаному учаснику процесу здійснюється безпосередньо за адресою місцезнаходження.

Керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 66, ГПК України, суд встановив, що клопотання про забезпечення позову будуть розглянуті під час судового процесу.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача-1 та третьої особи-1, суд задовольнив клопотання відповідача-3 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору командитного товариства EMET TRADING та відклав розгляд справи до 08.12.2017 року.

06.12.2017 року до Господарського суду міста Києва надійшла апеляційна скарга командитного товариства EMET TRADING на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року, в якій скаржник просить:

- скасувати п. 3 ухвали Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року у справі № 910/26146/15 в частині зобов'язання позивача надіслати на адресу командитного товариства EMET TRADING копію позовної заяви та доданих до неї документів, докази надати суду;

- зобов'язати позивача підготувати належним чином доручення про вручення судових документів по справі № 910/26146/15 відповідно до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 року.;

- зупинити провадження у справі № 910/26146/15 до виконання судового до виконання судового доручення про вручення судових документів чи повідомлення про неможливість такого виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 року Апеляційну скаргу Командитного товариства EMET TRADING на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року у справі № 910/26146/15 з доданими до неї документами повернуто скаржнику, з підстав та в порядку положень статті 106 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач та відповідач-1 явку уповноважених представників у судове засідання 08.12.2017 року не забезпечили, про час та місце розгляду були повідомленні належним чином.

30.11.2017 року через загальний відділ діловодства суду від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що Фонд державного майна України не заперечує проти залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Командитного товариства EMET TRADING.

Представник відповідача-3 звернувся до суду із клопотанням про перевірку повноважень представників Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні"

У свою чергу, представник відповідача-2 надав усні пояснення стосовно своїх повноважень та звернув увагу на те, що діє на підставі довіреності № 5 від 01.08.2016 року, а також, що у матеріалах справи містяться письмові пояснення щодо повноважень розпорядника майна.

Представник відповідача-2 позов визнавав а представник відповідача-3 проти позову заперечував. На обґрунтування своїх доводів вказані представник надали усні пояснення по суті спору.

Безпосередньо у судовому засіданні 08.12.2017 року представник третьої особи-4 звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.12.2017 року було розглянуто клопотання відповідача-2 про забезпечення позову та встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 3 п. 3 даної постанови пленуму адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Відповідачем-2 не достатньо обґрунтовано те, що невжиття заходів до забезпечення позову, може вплинути на виконання рішення Господарського суду м. Києва у разі задоволення позовних вимог. Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин у задоволенні заяви Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" щодо забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року, прийнявши відповідний нормативний акт - Закон України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Відповідно до ст. 9 Конституції України та Закону України від 19.10.2000 р. № 2052-III Конвенція є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню.

Статтею 1 Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Конвенції якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Таким чином, судом використано вказане вище право, передбачене ч. 1 ст. 10 Конвенції, про що було зазначено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Окрім того суд враховує, що застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.12.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів наявних у справі, 23.04.2015 було проведено електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна дослідно-виробничого випробувального комплексу, загальною площею 7 967, 50 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/р, урочище "Сваром'я", яке належить Державному підприємству. Результати торгів оформлені протоколом № 75748 проведення електронних торгів.

Згідно протоколу № 75748 проведення електронних торгів, переможцем торгів визнано приватне підприємство "Фастторг-2009", у зв'язку з поданням ним найвищої цінової пропозиції в розмірі 3 622 798, 74 грн. 23.04.2015 о 23:59:59 год. Вважаючи результати проведення електронних торгів незаконними, Товариство "Укравтомехбудлізинг" звернулось до суду з даним позовом.

Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто, дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Під час проведення прилюдних торгів продавець та учасники торгів у встановленому законом порядку певними діями (ціновими пропозиціями) визначають переможця торгів та ціну продажу майна, в результаті чого переможець торгів набуває право на придбання об'єкту. Результатом проведення прилюдних торгів є визначення покупця - переможця аукціону та завершення процедури торгів шляхом підписання протоколу ліцитатором та покупцем, який одержав право на придбання об'єкта. Факт затвердження протоколу торгів має юридичне значення в аспекті виникнення підстав для подальшої сплати коштів за придбане майно, оформлення органом виконавчої служби відповідного акта та видачі покупцеві свідоцтва про придбання майна. При цьому оформлення окремого договору купівлі-продажу майна законом не передбачено.

Тобто, аукціон (прилюдні торги) за своєю правовою природою є багатостороннім правочином, оскільки в ньому мають місце всі елементи, притаманні правочину, та може бути визнаний недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочинів.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 № 6-116цс12.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на недотримання приписів Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" та Закону України "Про управління об'єктами державної власності" під час реалізації вищезазначеного майна Державного підприємства.

Приписами ст. 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державного підприємства.

Під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (ст. 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна").

Згідно п. 3.3 рішення Конституційного Суду України від 10.06.2003 у справі № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (справа про мораторій на примусову реалізацію майна), за змістом статті 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об'єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації (ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" підприємство засноване на державній власності згідно з наказом Міністерства енергетики та електрифікації України від 02.12.1993 № 176 "Про створення Головного підприємства Державного науково-виробничого об'єднання "Укренергоресурси" належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, створеного відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади".

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2004, виданого Лебедівською сільською радою, дослідно-виробничий випробувальний комплекс, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/р, урочище "Сваром'я" належить державі в особі Верховної Ради України (Головне підприємство Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут нетрадиційної енергетики та електротехніки, правонаступником якого є Державне підприємство "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні"), форма власності - загальнодержавна.

Таким чином, відчужене на аукціоні майно є державним майном, перебуває на балансі Державного підприємства та віднесено до переліку об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації згідно Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" нерухоме майно об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження. Зазначені обмеження не поширюються на рішення органів управління господарських товариств, Фонду державного майна України або уповноважених органів управління про передачу об'єктів соціальної сфери, гуртожитків та об'єктів незавершеного капітального будівництва до комунальної власності.

Також, із наявних у матеріалах справи фактичних даний вбачається, що виконавче провадження № 4101551, в межах якого було проведено спірні торги, є зведеним та стосується як стягнення коштів на користь фізичних осіб в якості погашення заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 1 886 281, 42 грн., так і стягнення коштів на користь юридичних осіб за рішеннями судів в якості погашення невиконаних господарських зобов'язань перед останніми, тобто отримані за наслідками проведення спірних торгів кошти будуть спрямовані як на погашення заборгованості з виплати заробітних плат, так і на погашення заборгованості перед юридичними особами за рішеннями судів, виконання яких підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", тому розмежувати у реалізованому майні частину, яка стосується задоволення вимог, що не підпадають під дію мораторію, фактично неможливо.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 № 3-262гс15.

Прилюдні (електронні) торги з реалізації арештованого майна Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні", а саме: дослідно-виробничого випробувального комплексу, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/р, урочище "Сваром'я" були проведені з порушенням вимог Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" та Закону України "Про управління об'єктами державної власності", що з огляду на приписи ст. ст. 203, 215 ЦК України може бути підставою для визнання таких торгів, як правочину, недійсними.

Між тим, в силу вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (п. 1 ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Позивач був учасником прилюдних (електронних) торгів під номером "5" з реалізації арештованого нерухомого майна на спірних електронних торгах та вважає порушеними свої права та охоронювані законом інтереси як учасника цих торгів, оскільки допущені під час їх проведення порушення безпосередньо впливають на його права.

Проте, позивачем належними доказами не доведено порушення встановленої законом процедури реалізації майна Державного підприємства, а також обставин можливості іншого результату прилюдних торгів, що могло б слугувати підставою для їх скасування через порушення конкурентного права учасників торгів.

Порушення, які були допущені під час реалізації нерухомого майна Державного підприємства, в першу чергу вплинули на інтереси та законні права власника такого майна, оскільки майно вибуло із власності держави всупереч існування мораторію на примусову реалізацію майна державних підприємств.

Судом під час нового розгляду справи враховано вказівки, які містяться у постанові Вищого господарського суду України від 05.07.2017 року, зокрема:

- стосовно того, що позивач виступає кредитором та має грошові вимоги до Державного підприємства, які підтверджуються рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2015 року у справі №910/10184/15 та виданим на його виконання наказом від 07.07.2015 року;

- порушення, які були допущені під час реалізації нерухомого майна та, відповідно, незаконне відчуження цього майна Державного підприємства порушують права та законні інтереси позивача як його кредитора;

- обставини існування у позивача з Державним підприємством господарських відносин, в яких позивач виступає кредитором та має грошові вимоги також можуть мати суттєве значення в контексті визнання Державного підприємства банкрутом постановою Господарського суду м. Києва від 17.10.2016 року у справі № 910/10542/16.

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходилася справа № 910/10184/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" до Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" про стягнення 240 000 грн. основного боргу, штрафу в розмірі 450 000 грн. відповідно до договору підряду на виконання монтажних робіт від 19.07.2013 №12/Г-13.

До прийняття рішення у справі, позивач використовуючи своє право передбачене статтею 22 ГПК України надав заяву про уточнення позовних вимог. Позивач у своїй заяві просить суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 240 000 грн., штраф у розмірі 450 000 грн., неустойку у розмірі 450 000 грн., 3% річних у розмірі 11 815,89 грн. та інфляційні нарахування в сумі 97 424,88 грн. нараховані у зв'язку з невиконанням умов оспорюваного договору підряду на виконання монтажних робіт від 19.07.2013 №12/Г-13.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 року, яке набрало законної сили 06.07.2015 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" до Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" задоволено частково, а саме:

- стягнуто з Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" основний борг у сумі 240 000 грн., неустойку в сумі 450 000 грн., штраф у розмірі 450 000 грн., 3% річних у сумі 11 164,93 грн., інфляційні у розмірі 97 424,88 грн., судовий збір у розмірі 24 971,79 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 12 913,26 грн., видавши наказ.

Дійсно, вказаним судовим рішенням підтверджуються правовідносини між позивачем та відповідачем-2, а також наявність грошових вимог ТОВ "Укравтомехбудлізинг" до ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні".

Проте, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що електронні торги 23.04.2015 року результати яких оскаржуються в справі № 910/26146/15, були проведенні в рамках зведеного виконавчого провадження № 4101551, яке стосується стягнення коштів на користь фізичних осіб в якості погашення заборгованості з виплати заробітної плати та стягнення коштів на користь юридичних осіб за рішеннями судів в якості погашення невиконаних господарських зобов'язань перед останніми.

Таким чином, станом на момент проведення торгів (23.04.2015 року) ТОВ "Укравтомехбудлізинг" не мало підтверджень своїх грошових вимог до Державного підприємства.

Постановою Вищого господарського суду від 01.08.2017 року у справі № 910/10542/16 скасовано Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року та постанову Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 року у справі № 910/10542/16, якими визнано ДП "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" банкрутом, а справу № 910/10542/16 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва на стадію розпорядження майном.

Крім того, варто зазначити, що позивач є кредитором шостої черги в межах справи про банкрутство № 910/10542/16, відповідно до ухвали суду у цій справі від 03.10.2016 року, копія якої також наявна у матеріалах справи № 910/26146/15.

Отже, з огляду на наведені вище обставини, ТОВ "Укратомехбудлізинг" не доведено, що допущені порушення під час проведення прилюдних (електронних) торгів вплинули або порушили його права та охоронювані законом інтереси як учасника прилюдних торгів та як особи, яка має господарські відносини із ДП "Державний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні". Також, позивачем не доведено, яким чином визнання торгів недійсними зможе стати підставою для задоволення його грошових вимог до відповідача-2.

З урахуванням викладених вище обставин, наявних у справі доказів, висновків викладених у Постанові Вищого господарського суду України від 05.07.2017 року - позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З урахуванням загальних правил розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуально кодексу України, витрати зі сплати судового збору відносяться на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України відмовити.

2. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" до Державного підприємства "Державний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут інноваційних технологій в енергетиці та енергозбереженні" відмовити.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтомехбудлізинг" до Приватного підприємства "Фастторг-2009" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 13.12.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко