КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2017 р. Справа№ 910/23063/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Дементєв Є.О. - дов. № 76/1 від 12.12.2016 року;

від відповідача - Кудрявський С.М. - дов. № ГО-16/86 від 12.12.2016 року,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова група

«ТАС»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.09.2017 року

у справі № 910/23063/14 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Український

страховий стандарт»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група

«ТАС»

про стягнення перестрахового відшкодування в сумі

88 630,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі № 910/23063/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь Приватного акціонерного товариства «Український страховий стандарт» 88 317,59 грн. перестрахового відшкодування, 1 820,55 грн. витрат по сплаті судового збору та 6 582,67 грн. витрат по сплаті судової експертизи. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі № 910/23063/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зубець Л.П., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2017 року.

09.11.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Український страховий стандарт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» у поясненнях, наданих у судовому засіданні 15.11.2017 року, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі № 910/23063/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Приватного акціонерного товариства «Український страховий стандарт» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.02.2009 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») було укладено договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцедєнту сум № 2702-09/ОП (далі - Договір перестрахування), за умовами якого визначено облігаторне (обов'язкове) пропорційне перестрахування відповідачем на засаді ексцеденту сум частини відповідальності позивача, прийнятої ним за договорами добровільного страхування (КACKO).

16.08.2012 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі - ТОВ «Український лізинговий фонд») було укладеного договір добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0115-0852 (КАСКО) (далі - Договір страхування), за яким було застраховано автомобіль КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1.

Страхова сума за Договором страхування склала 462 440,00 грн.

Згідно з розділом 6 Договору страхування транспортний засіб було застраховано від ризиків «ДТП» (п. 18.1.1), «стихійні лиха та інші події» (п. 18.1.2), «протиправні дії третіх осіб» (п. 18.1.3) та «незаконне заволодіння» (п. 18.1.4).

Відповідно до п. 18.1.2 Договору страхування, страховим ризиком «Стихійні лиха та інші події» є пошкодження, повна загибель або втрата застрахованого транспортного засобу в цілому або окремих його деталей, частин та застрахованого додаткового обладнання внаслідок, зокрема пожежі, вибуху або самозаймання, стихійного лиха, природних явищ, бою скляних деталей транспортного засобу предметами, що вилетіли з-під коліс, падіння дерев, інших предметів, зіткнення з тваринами.

16.08.2012 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ПрАТ «Страхова група «ТАС» було підписано рахунок бордеро № 42 до Договору перестрахування, за яким було перестраховано ризик позивача, що полягав у виконанні ним своїх зобов'язань за Договором страхування щодо виплати страхового відшкодування. Частка відповідальності відповідача в разі настання страхового випадку становила 34,05% від страхової суми за Договором страхування № 0112-0115-0852 від 16.08.2012 року.

20.08.2012 року ТОВ «Український лізинговий фонд» застрахований автомобіль було передано у лізинг Товариству з обмеженою відповідальністю «АС Південь-Транс» (далі - ТОВ «АС Південь-Транс») на підставі та умовах договору фінансового лізингу № 173/07/12-н від 06.07.2012 року.

07.03.2013 року із застрахованим автомобілем сталася пожежа.

11.03.2013 року ТОВ «АС Південь-Транс» повідомило ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

11.03.2013 року ТОВ «Український лізинговий фонд» звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пожежею, як за передбаченим умовами Договору страхування страховим випадком.

12.03.2013 року ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повідомив ПрАТ «Страхова група «ТАС» про настання страхового випадку по перестрахованому ризику та запропонував прийняти участь у розслідуванні страхового випадку.

ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповіді на вказану пропозицію не надало та ініціативи прийняти участь у розслідуванні обставин пожежі не виявило.

Згідно акту про пожежу від 07.03.2013 року, складеного за участю інспектора Охтирського РВ Управління Держтехногенбезпеки у Сумській області, представника ТОВ «АС Південь-Транс» та слідчого СВ Охтирського MB УМВС України в Сумській області, ймовірною причиною пожежі стало самозаймання речей та матеріалів внаслідок протікання дизельного палива з паливного фільтру.

Висновком Заступника начальника дослідно-випробувальної лабораторії при Управлінні Держтехногенбезпеки у Полтавській області від 22.03.2013 року було встановлено, що найбільш ймовірною причиною вищеописаної пожежі могла стати несправність паливної системи застрахованого автомобіля.

Звітом № 46/04/13 від 13.03.2013 року, складеним суб'єктом оціночної діяльності, визначено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, становить 397 536,90 грн.

Листом № 50 від 14.06.2013 року СТО ІП «АІС-Полтава» надало на запит позивача відомості щодо технічного обслуговування застрахованого автомобіля та результати проведення необхідних технічних робіт. У листі вказано, що застрахований автомобіль проходив технічне обслуговування згідно встановленого графіка періодичності, та за останнім технічним обслуговуванням, що мало місце 06.03.2013 року, було проведено гарантійний ремонт застрахованого автомобіля, всі виявлені дефекти були усунуті та застрахований автомобіль знаходився в технічно-справному стані.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до страхового акту № 832-306/13 від 14.06.2013 року, ТОВ «Український лізинговий фонд» визнано пожежу, що сталася 07.03.2013 року із застрахованим автомобілем - страховим випадком, за яким позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 260 000,00 грн. на рахунок страхувальника (вигодонабувача), що підтверджується копією платіжного доручення № 1227 від 14.06.2013 року.

При цьому, ТОВ «Український лізинговий фонд» погодилось на зменшення суми страхового відшкодування до 260 000,00 грн., від встановленого Звітом № 46/04/13 від 13.03.2013 року розміру матеріального збитку, що становив 397 536,90 грн.

Вимога ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про виплату ПрАТ «Страхова група «ТАС» перестрахового відшкодування (частки відповідальності у розмірі 34,05%), останнім відхилена, у зв'язку з тим, що на думку відповідача даний випадок (пожежа) не повинен був бути віднесений позивачем до страхових випадків, оскільки стався з вини водія, який експлуатував застрахований автомобіль у технічно-несправному стані.

З огляду на зазначене, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» звернулося з даним позовом та просить суду стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на свою користь 88 630,60 грн. перестрахового відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 987 Цивільного кодексу України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про страхування» визначено, що перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

З огляду на зазначене, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» як страховик за Договором страхування має право на перестрахове відшкодування від ПрАТ «Страхова група «ТАС» за Договором перестрахування.

В той же час, ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачає перелік випадків, за якими в силу положень закону страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування, а також зазначено, що підстава для виплати страхового відшкодування може бути передбачена сторонами у договорі, якщо це не суперечить закону.

Приписами п. 3.1.17 Договору страхування було встановлено, що до страхових випадків не відносяться та страхове відшкодування не виплачується у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення правил безпеки при ремонті та обслуговуванні, правил технічної експлуатації, в тому числі експлуатації застрахованого автомобіля в заздалегідь відомому страхувальнику (водію) технічно несправному стані (порушення вимог ст. 31 ПДР України відносно технічного стану і обладнання), правил перевезення вантажів, що не відповідають вимогам ПДР України та/або іншим нормативним документам України.

Відповідач вважає, що оскільки позивачем даний випадок 07.03.2013 року (пожежа) був невірно віднесений до страхових випадків, так як стався з вини водія, що експлуатував автомобіль у технічно-несправному стані, то відмова відповідача у виплаті перестрахового відшкодування є правомірною.

Також відповідач посилається на те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування без погодження з ПрАТ «Страхова група «ТАС», а тому не має права вимагати стягнення перестрахового відшкодування.

Проте, щодо вини водія, то слід відмітити, що Висновком Заступника начальника дослідно-випробувальної лабораторії при Управлінні Держтехногенбезпеки у Полтавській області, найбільш ймовірною причиною пожежі, що мала місце 07.03.2013 року, могла стати несправність паливної системи Застрахованого автомобіля (розгерметизація паливопровода або паливного фільтру). Вказане узгоджується з актом про пожежу від 07.03.2013 року, що складений за участю інспектора Охтирського РВ Управління Держтехногенбезпеки у Сумській області, представника ТОВ «АС Південь-Транс» та слідчого СВ Охтирського MB УМВС України в Сумській області, відповідно до якого ймовірною причиною пожежі стало самозаймання речей та матеріалів внаслідок протікання дизельного палива з паливного фільтру.

З вказаного питання судом призначалася судова пожежно-технічна експертиза, про що складено Висновок № 134/15-47 від 29.12.2015 року, яким встановлено, що найбільш вірогідною причиною виникнення пожежі, яка сталася 07.03.2013 року на автомобілі KAMA3-53215, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, є потрапляння на розжарені частини двигуна внутрішнього згоряння, встановленого на цьому автомобілі, горючої рідини, яка обертається в його паливній системі у результаті її розгерметизації.

Таким чином, висновки свідчать про найбільшу вірогідність (ймовірність) причини виникнення пожежі у зв'язку з несправністю паливної системи, проте жодний з них не дає категоричної відповіді.

Крім того, як встановлено вище, застрахований автомобіль підлягав обов'язковому технічному обслуговуванню та проходив його належним чином і в повному обсязі, про що свідчать залучені до матеріалів справи наряди замовлення (є актами виконаних робіт) №-023898 від 07.03.2013 року, № Q01-023894 від 06.03.2013 року та № Q01-021659 від 09.11.2012 року.

Зазначене підтверджує проведення належного технічного обслуговування застрахованого автомобіля. Тобто зазначені дії свідчать, що водієм вчинялися дії щодо підтримання належного технічного стану застрахованого автомобіля.

Отже доводи відповідача, що халатність водія застрахованого автомобіля та недотримання ним правил його технічної експлуатації, в тому числі експлуатації його в заздалегідь відомому страхувальнику (водію) технічно несправному стані, спричинила займання - не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Посилання відповідача про здійснення позивачем спірної виплати страхового відшкодування без погодження з ПАТ «Страхова група «ТАС» спростовується листом № 645 від 12.03.2013 року, яким позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку по перестрахованому ризику та запропонував прийняти участь у розслідуванні страхового випадку. Даний лист було отримано відповідачем 12.03.2013 року.

З огляду на вказане, судова колегія дійшла висновку, що позивач правомірно визнав страховим випадком пожежу, яка сталася з застрахованим автомобілем 07.02.2013 року, та виплатив страхове відшкодування у розмірі, що не суперечить закону та Договору страхування.

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку про безпідставність відмови у відшкодуванні позивачу перестрахованої частини ризику.

При цьому, позивачем в якості доказу понесення додаткових витрат при врегулюванні страхового випадку було додано платіжне доручення № 94 від 19.03.2013 року на суму 1 688,40 грн., що підтверджує оплату автотоварознавчої експертизи ТОВ «Декра-експерт» № 46/04/13 від 13.03.2013 року.

Як зазначалося вище, умовами Договору перестрахування визначено, що частка відповідальності відповідача в разі настання страхового випадку становить 34,05%.

З урахуванням встановленого, перестрахове відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем на користь позивача становить: 88 317,59 грн. (260 000,00 грн. - розмір матеріального збитку + 1 688,40 грн. - витрати позивача на врегулювання збитків (платіжне доручення № 94 від 19.03.2013 року) - 2 312,20 грн. - франшиза, яка відповідно до Договору перестрахування становить 0,5% від страхової суми (462 440,00 * 0,5% = 2 312,20 грн.) * 34,05% - частка відповідальності відповідача за Договором перестрахування.

Доводи апелянта про те, що позивачем у розрахунку не було враховано утилізаційну вартість в розмірі 101 820,39 грн. є безпідставними, оскільки звітом № 46/04/13 від 13.03.2013 року встановлено, що розмір матеріального збитку складає 397 536,90 грн., проте виплачено було погоджений сторонами розмір у сумі 260 000,00 грн., що зменшило фактичну виплату матеріального збитку більш ніж на 137 536,90 грн.

З огляду на встановлені вище обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача 88 317,59 грн. перестрахового відшкодування.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі № 910/23063/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 41-43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 року по справі № 910/23063/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/23063/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст рішення складено 30.11.2017 року.