ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017р. Справа № 914/1916/17

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "МОІЛ ГРУП", м. Маріуполь (первісне найменування: товариство з обмеженою відповідальністю "Люція Буд", м. Львів)

про стягнення заборгованості

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорна І.Б.

Представники:

від позивача: Дзюба П.П. - адвокат;

від відповідача: не з'явився

Зміст ст. 22 ГПК України представнику позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "МОІЛ ГРУП" (первісне найменування: товариство з обмеженою відповідальністю "Люція Буд", м. Львів) про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.09.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 09.10.2017.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвах суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та усних поясненнях.

Відповідач явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.10.2017 № 79 4, а саме ухвали про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи від 20.10.2017 № 79 6. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію відповідача вбачається, що 24.10.2017 товариство з обмеженою відповідальністю "Люція Буд" змінило найменування, місцезнаходження та керівника юридичної особи. Таким чином, новим найменуванням відповідача є назва: товариство з обмеженою відповідальністю "МОІЛ ГРУП", а новим місцем реєстрації - 97510, Донецька обл., м. Маріуполь, Приморський район, проспект Луніна, буд. 33.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 ГПК України, справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Враховуючи те, що справа № 914/1916/17 була прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, зміна відповідачем в процесі розгляду справи місцезнаходження юридичної особи не є підставою для передачі справи за підсудністю.

Ухвала суду від 13.11.2017 про відкладення розгляду справи у зв'язку із зміною відповідачем свого місцезнаходження, була скерована судом за адресою нового місцезнаходження відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представників відповідача та за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Люція Буд", яке під час розгляду справи судом змінило найменування на товариство з обмеженою відповідальністю "МОІЛ ГРУП" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 29 грудня 2016 року між сторонами у справі було укладено договір про виконання робіт № 12-01-2017/1 (надалі - договір), а саме робіт з облаштування цементної стяжки (п. 2.1. договору).

Як стверджує позивач, він надав відповідачу послуги з облаштування цементної стяжки загальною вартістю робіт 126 946, 68 грн. Факт надання послуг підтверджується актом надання послуг від 01.03.2017, що від імені відповідача підписаний директором замовника Петренко Люцією Казимирівною.

Відповідачем було проведено частково оплату виконаних робіт, а саме 17.01.2017 - 5 000, 00 грн, 27.01.2017 - 25 000, 00 грн, 07.04.2017 - 15 000, 00 грн.

21.06.2017 відповідачу була надіслана претензія про необхідність сплатити заборгованість у розмірі 81 946, 00 грн. Однак, відповідач суму боргу не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Крім основного боргу позивач, на підставі пп. 7.4. п. 7 договору, нарахував відповідачу штраф у розмірі 0/5 % за кожен день прострочення в сумі 47 528, 68 грн.

Відповідач явки представника в судові засідання не забезпечив, щодо позову заперечень не надав, доказів сплати заборгованості до суду не представив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи із таких мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому, згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконанні роботи.

Як встановлено судом, 29 грудня 2016 року між сторонами у справі було укладено договір про виконання робіт № 12-01-2017/1, а саме роботи з облаштування цементної стяжки (п. 2.1. договору).

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вбачається із акта надання послуг від 01.03.2017 № 1, який підписаний керівниками сторін без зауважень, позивач виконав роботи на загальну суму 126 946, 68 грн .

Відповідно до ст. 889 ЦК України, замовник зобов'язаний оплатити підрядникові проведені роботи. Оплата робіт здійснюється відповідно до встановленої договором ціни.

Відповідачем було проведено частково оплату виконаних робіт, а саме 17.01.2017 - 5 000, 00 грн, 27.01.2017 - 25 000, 00 грн, 07.04.2017 - 15 000, 00 грн, що підтверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача.

21.06.2017 відповідачу була надіслана претензія про необхідність сплатити заборгованість у розмірі 81 946, 00 грн, однак, відповідач суму боргу не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а ст. 599 ЦК України передбачено що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Таким чином, оскільки відповідач позовні вимоги не заперечив, доказів погашення заборгованості у розмірі 81 946, 00 грн не представив, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Крім основного боргу позивачем, на підставі п 7.4. договору, нараховано відповідачу штраф у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення в сумі 47 528, 68 грн.

Відповідно до п. 7.4 договору, у випадку недотримання замовником термінів розрахунків, передбачених даним договором, замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 0,5 % за кожний день затримки розрахунків від суми, що підлягає сплаті.

Згідно з ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі - постанова).

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1. постанови).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, проаналізувавши п. 7.4. договору, суд вважає, що позивач прийшов до помилкового висновку щодо правової природи неустойки, визначеної в договорі, яка обраховується за кожен день прострочення, оскільки має місце саме пеня, а не штраф.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, суд провівши перерахунок пені, з дотриманням вимог Закону, за вказаний у позовній заяві період з 07.04.2017 - 01.08.2017, вважає підставою позовну вимогу про стягнення неустойки в загальному розмірі 6 708, 35 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "МОІЛ ГРУП" (97510, Донецька обл., м. Маріуполь, Приморський район, проспект Луніна, буд. 33, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (46001, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) суму в розмірі 89 984, 18 грн, з яких:

- 81 946, 00 грн заборгованості;

- 6 708, 35 грн - неустойки;

- 1 329, 83 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно з ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Суддя Манюк П.Т.