РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017Справа №910/19003/17

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»
доПриватного акціонерного товариства «F & C Realty»
простягнення 41722 грн. 26 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Стасовська Н.І. - представник за довіреністю № 29-14/1 від 03.01.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «F & C Realty» про стягнення 41722 грн. 26 коп., з яких 19124 грн. 47 коп. основного боргу, 19124 грн. 47 коп. пені, 756 грн. 82 коп. 3% річних та 2716 грн. 50 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 не у повному обсязі здійснив оплату за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги з опалення за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 19124 грн. 47 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 19124 грн. 47 коп. за період з 10.12.2016 по 10.08.2017, 3% річних у розмірі 756 грн. 82 коп. за період з 10.12.2016 по 20.08.2017 та інфляційні втрати у розмірі 2716 грн. 50 коп. за період з січня по липень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19003/17, розгляд справи призначено на 28.11.2017.

14.11.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 19124 грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 756 грн. 82 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2716 грн. 50 коп.

У судовому засіданні 28.11.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти у більшому розмірі, ніж заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу, та яка була зарахована позивачем в оплату теплової енергії, що буде поставлена відповідачу у наступному періоді, тобто як попередня оплата.

При цьому, позивач зазначив, що сплачені споживачем (відповідачем) грошові кошти за теплову енергію зараховуються на окремий рахунок зі спеціальним призначенням, у зв'язку з чим здійснену відповідачем переплату позивач не може зарахувати в погашення пені, 3% річних чи інфляційних втрат, так як розпорядження коштами, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, здійснює лише уповноважений банк згідно з реєстрами, поданими регулятором.

Розглянувши у судовому засіданні 28.11.2017 подану позивачем 14.11.2017 заяву, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 19124 грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 756 грн. 82 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2716 грн. 50 коп., суд дійшов висновку, що по суті вказана заява є заявою про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Водночас, як встановлено судом, у поданій до суду заяві про зменшення позовних вимог, позивач не просить стягнути з відповідача суму основного боргу (19124 грн. 47 коп.), а лише заявляє вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, враховуючи, що зменшенням позовних вимог є відповідне зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, беручи до уваги, що у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп., а у заяві про зменшення позовних вимог, вимог про стягнення з відповідача основного боргу позивачем не заявлено, суд дійшов висновку, що подана позивачем заява є, по суті, заявою про відмову від позову в частині основного боргу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Судом встановлено, що заява про відмову від позову в частині основного боргу підписана представником позивача, який відповідно до довіреності № 29-14/13 від 03.01.2017 не обмежений у праві на відмову (повну чи часткову) від позову.

З огляду на викладене, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки відмови від позову, встановивши, що вказані дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 28.11.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про відмову від позову в частині основного боргу).

Представник відповідача у судове засідання 28.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 313.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 28.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2016 між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (теплопостачальна організація) та Приватним акціонерним товариством «F & C Realty» (споживач) укладено Договір № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, відповідно до умов якого теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Соборності, 77 в місті Полтава - нежилі приміщення (банк).

Відповідно до п. 17 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 облік споживання теплової енергії на опалення житлового будинку по вул. Соборності 77 в місті Полтава, де знаходиться нежитлове приміщення споживача, проводиться по загальнобудинковому вузлу обліку теплової енергії PolluTherm X .

Згідно з п. 18 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 зняття показників вузла обліку теплової енергії проводиться в останню декаду кожного місяця в опалювальний період спільно представниками теплопостачальної організації та власником (балансоутримувачем) житлового будинку.

Згідно з п. 27 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 розрахунки за відпущену теплову енергію провадяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії. Оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість теплової енергії.

Відповідно до п. 29 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії,який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-ти денний термін як це передбачено п. 14 договору, він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії.

Відповідно до п. 36 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися з 01.11.2016 і діє в частині постачання теплової енергії по 31.12.2010, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної а гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної а гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено, що за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з опалення на загальну суму 56260 грн. 14 коп., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копії долучені позивачем до матеріалів справи 20.11.2017), а саме: актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-20349 від 30.11.2016 на суму 7609 грн. 13 коп., актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-23606 від 31.12.2016 на суму 10902 грн. 73 коп., актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-2925 від 31.01.2017 на суму 17209 грн. 28 коп., актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-6163 від 28.02.2017 на суму 16596 грн. 67 коп., актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-9404 від 31.03.2017 на суму 3378 грн. 17 коп. та актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-12746 від 30.04.2017 на суму 564 грн. 16 коп.

При цьому, позивачем 20.11.2017 долучено до матеріалів справи копії рахунків, які були виставлені відповідачу для здійснення оплат, а саме копію рахунку № АВ-11177 від 30.11.2016 на суму 7609 грн. 13 коп., копію рахунку № АВ-12818 від 31.12.2016 на суму 10902 грн. 73 коп., копію рахунку № АВ-1478 від 31.01.2017 на суму 17209 грн. 28 коп., копію рахунку № АВ-3103 від 28.02.2017 на суму 16596 грн. 67 коп., копію рахунку № АВ-4731 від 31.03.2017 на суму 3378 грн. 17 коп. та копію рахунку № АВ-6412 від 30.04.2017 на суму 564 грн. 16 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 30 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 споживач зобов'язаний сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням суми проміжних платежів. Споживач може проводити попередню оплату за місяць, наступний за розрахунковим. Якщо підстава платежу в платіжних документах не зазначена, теплопостачальна організація зараховує кошти в погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, отриману в минулі періоди.

Таким чином, відповідач повинен був у строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснювати оплату за надані позивачем житлово-комунальні послуги з опалення.

З долучено позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що 21.06.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 3942 грн. 33 коп. (що по суті є вартістю наданих житлово-комунальних послуг за березень-квітень 2017 року), 30.06.2017 - грошові кошти у сумі 16596 грн. 67 коп. (що по суті є вартістю спожитих житлово-комунальних послуг у лютому 2017 року) та 18.07.2017 - грошові кошт и у розмірі 16596 грн. 67 коп.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів здійснення вказаних оплат (платіжних доручень, банківських виписок, тощо), з огляду на що суд приймає у якості належного та допустимого доказу здійснення відповідачем часткових оплат наданий позивачем розрахунок заборгованості (в тому числі суми та дати проведення відповідачем оплат).

За таких обставин, враховуючи що за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачем були надані відповідачу житлово-комунальні послуги з опалення на суму 56260 грн. 14 коп., а відповідачем були сплачені грошові кошти у сумі 37135 грн. 67 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості), звертаючись з даним позовом до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19124 грн. 47 коп.

Судом встановлено, що 13.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 17209 грн. 28 коп. (призначення платежу - погашення заборгованості за теплову енергію за січень 2017 року відповідно до рахунку № АВ-1478 від 31.01.2017), 13.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10902 грн. 73 коп. (призначення платежу - погашення заборгованості за теплову енергію за грудень 2016 року відповідно до рахунку № АВ-12818 від 31.12.2016), 13.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 7609 грн. 13 коп. (призначення платежу - погашення заборгованості за теплову енергію за листопад 2016 року відповідно до рахунку № АВ-11177 від 30.11.2016), що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 14.11.2017.

Таким чином, 13.09.2017 відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти у загальному розмірі 35721 грн. 14 коп.

При цьому, 14.11.2017 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 19124 грн. 47 коп., 3% річних у розмірі 756 грн. 82 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2716 грн. 50 коп.

Вказана заява позивача була розцінена судом як заява про відмову від позов в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу.

Частиною 4 статті 78 Господарського процесуального кодексу України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Нормами пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Таким чином, перевіривши повноваження представника позивача на відмову від позову, встановивши, що вказана дія не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки відмови від позову, суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп., у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині позовних вимог (на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, як встановлено судом, за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачем були надані відповідачу житлово-комунальні послуги з опалення на загальну суму 56260 грн. 14 коп., тоді як відповідачем були сплачені на рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 72856 грн. 81 коп., тобто, відповідачем було переплачено 16596 грн. 67 коп.

Згідно з п. 30 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 споживач може проводити попередню оплату за місяць, наступний за розрахунковим. Якщо підстава платежу в платіжних документах не зазначена, теплопостачальна організація зараховує кошти в погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, отриману в минулі періоди.

У судовому засіданні 28.11.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти у більшому розмірі, ніж заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу, та яка була зарахована позивачем в оплату теплової енергії, що буде поставлена відповідачу у наступному періоді, тобто як попередня оплата.

При цьому, позивач зазначив, що сплачені споживачем (відповідачем) грошові кошти за теплову енергію зараховуються на окремий рахунок зі спеціальним призначенням, у зв'язку з чим здійснену відповідачем переплату позивач не може зарахувати в погашення пені, 3% річних чи інфляційних втрат, так як розпорядження коштами, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, здійснює лише уповноважений банк згідно з реєстрами, поданими регулятором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Суд вважає обґрунтованим таке зарахування здійсненої відповідачем переплати, так як доказів наявності заборгованості з оплати за опалення за попередні періоди матеріали справи не містять та враховуючи спеціальний режим використання грошових коштів, сплачених за спожиту теплову енергію.

Відповідачем не було надано заперечень щодо здійсненого позивачем порядку зарахування переплачених відповідачем грошових коштів у сумі 16596 грн. 67 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 19124 грн. 47 коп. за загальний період нарахування з 10.12.2016 по 10.08.2017 (щодо кожного простроченого платежу окремо).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до п. 31 Договору № 4281С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 30.11.2016 у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня у розмірі 1% за кожний день прострочення платежу, але не більше 100% боргу згідно з Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги», а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «F & C Realty» пені у розмірі 19124 грн. 47 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 756 грн. 82 коп. за період з 10.12.2016 по 20.08.2017 та інфляційні втрати у розмірі 2716 грн. 50 коп. за період з січня по липень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «F & C Realty» 3% річних у розмірі 756 грн. 82 коп. та інфляційних втрат у розмірі 2716 грн. 50 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що сума основного боргу була сплачена відповідачем до звернення позивача з даним позовом до суду, судовий збір щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу (щодо яких суд припинив провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від вказаних позовних вимог), покладається на позивача.

В частині задоволених позовних вимог судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 78, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «F & C Realty» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 18-А; ідентифікаційний код: 23496142) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Комарова, буд. 2-А; ідентифікаційний код: 03338030) пеню у розмірі 19124 (дев'ятнадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 756 (сімсот п'ятдесят шість) грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 2716 (дві тисячі сімсот шістнадцять) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 866 (вісімсот шістдесят шість) грн. 60 коп.

3. Прийняти відмову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» від позову в частині позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «F & C Realty» суми основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп.

4. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Приватного акціонерного товариства «F & C Realty» про стягнення суми основного боргу у розмірі 19124 грн. 47 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.12.2017

Суддя І.М. Отрош