ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 грудня 2017 року Справа № 913/1385/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддівКорсака В.А. Данилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 04.05.2017
у справі№ 913/1385/16 Господарського суду Луганської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"
доПриватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля"
за участіПриватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод"
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

Касаційна скарга Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) та підлягає поверненню з наступних підстав.

За приписом частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Колегією суддів встановлено, що до касаційної скарги не додано доказів надсилання її копії позивачу по справі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання".

Частиною 4 ст. 111 ГПК України також передбачено, що до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (із змінами) ставку судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду встановлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 1600 грн.

З огляду на викладене, за подання касаційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір у сумі 1 600 грн.

До касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду. Однак, касаційна скарга містить клопотання про відстрочення сплати судового збору з посиланням на важке фінансове становище, порушення справи про банкрутство та знаходження виробничих потужностей на непідконтрольній українській владі території Луганської області.

У пункті 9 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" зазначено, що судовий збір за подання позовних заяв та інших звернень, сплачений при їх поданні до господарських судів, які розташовані в районі проведення АТО, повторно не сплачується і не стягується. Якщо ж такий збір сплачено не було, то його сплата (стягнення) здійснюється на загальних підставах відповідно до Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням платіжних реквізитів, визначених для того господарського суду, до якого подається відповідна заява чи інше звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Зазначена норма закону передбачає право, а не обов'язок суду щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який повинен подати суду відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

Проте, скаржником не подано жодних доказів на підтвердження скрутного майнового стану та відсутності можливості сплатити судовий збір у встановленому законом порядку та розмірі, а також того, що його матеріальне становище зміниться протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду касаційної скарги і він зможе сплатити судовий збір до ухвалення судового рішення.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. касаційну скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Таким чином, враховуючи, що скаржником до матеріалів касаційної скарги не було додано доказів сплати судового збору, а клопотання про відстрочення сплати судового збору є таким, що задоволенню не підлягає, колегія повертає касаційну скаргу без розгляду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Враховуючи, що касаційна скарга повертається на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 1113 ГПК України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не розглядається.

На підставі викладеного та керуючись пунктами 3, 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Краснодонвугілля" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.05.2017 у справі № 913/1385/16 повернути скаржнику.

Головуючий суддя В. А. Корсак

Судді М. В. Данилова

О. М. Сибіга