ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа № 911/3428/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Санта-Україна», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантік-Трейдінг», м.Вишгород Київської області

про стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 09.02.2016);

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

20.11.2017 Приватне підприємство «Санта-Україна» (далі позивач, ПП «Санта-Україна) звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантік-Трейдінг» (далі відповідач, ТОВ «Атлантік-Трейдінг») про стягнення з останнього 5 409,24грн заборгованості. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 600,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вказує на порушення відповідачем умов договору поставки від 01.10.2014 №П/Т-080 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 21.11.2017 порушено провадження у справі, призначено до розгляду на 11.12.2017 та у порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК Україна) зобов'язано сторін надати суду докази, необхідні для вирішення спору.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлену суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 33).

Процесуальним правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, відповідач не скористався та відзиву на позов не надав.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

01.10.2014 між ПП «Санта-Україна» (постачальник) та ТОВ «Атлантік-Трейдінг» (покупець) укладено договір поставки №П/Т-080 (далі Договір, а.с. 10-14), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобовязується доставляти і передавати на умовах та у встановлені даним Договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (товар) у власність покупця, а покупець зобовязується приймати товар у вланість та оплачувати його на умовах даного Договору.

Датою приймання партії товару та перехід права власності та ризиків вважається дата підписання відповідної накладної уповноваженим представником покупця (п. 2.17 Договору).

Пунктом 4.3 Договору, зокрема, передбачено, що товар повинен супроводжуватися відповідною накладною в кількості не менш двух екземплярів, а також податковою накладною.

Обовязковою умовою для оплати поставнолено за Договром товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку відповідної накладної і податкової накладної, а також інших документів передбачених ст. 4 Договору (п. 3.5 Договору).

Оплата за товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки товару за умови, що постачальник виконав п. 3.5 Договором (п. 3.6 Договору).

Даний Договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення поточного календарного року. У тому випадку, якщо сторони, у термін не менш чим 20 днів до закінчення терміну дії даного Договору, не повідомлять один одного про бажання розірвати Договір або укласти новий, то останній вважається продовженим терміном на один рік. За такої умови подовження строку дії цього Договору може відбуватись багаторазово (п. 11.1 Договору). Доказів припинення Договору сторонами суду надано не було.

Так, на виконання умов Договору постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 5 409,24грн, що підтверджується податковими накладними (а.с.52-56) та видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень: №81780 від 18.08.2017 на суму 4 458,78грн; №86469 від 01.09.2017 на суму 950,46грн (а.с. 15-16).

Проте, оскільки оплата за вищевказаний товар у добровільному порядку здійснена відповідачем не була, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься у ст. 193 ГК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов'язання в частині поставки товару, що підтверджується податковими (а.с.52-56) та видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень (а.с. 15-16).

У той час, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав, доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, суду не надав. З огляду на те, що своєчасна оплата отриманого товару є одним з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 5 409,24грн.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову покаладються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантік-Трейдінг» (07300, Київська обл., Вишгородський район, м.Вишгород, вул. Михайла Грушевського, буд. 6-а, ідентифікаційний код 39101878) на користь Приватного підприємства «Санта-Україна» (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 15, ідентифікаційний код 30634862) 5 409,24грн (пять тисяч чотириста девять грн. 24коп) заборгованості, 1600,00грн (одна тисяча шістсот грн 000 коп) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.11.2017.