ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Справа № 904/6031/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Коваленка В.М.
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Евровектор" Штельманчука М.С., м. Дніпро
на постановувід 14.09.2017 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 904/6031/17 господарського суду Дніпропетровської області
про банкрутствотовариства з обмеженою відповідальністю "Евровектор", м. Дніпро
за участю Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області
у судовому засіданні взяли участь представники:

боржникаШтельманчук М.С., ліквідатор, Домашовець К.О., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 за результатами підготовчого засідання порушено провадження у справі №904/6031/17 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Евровектор" (далі - боржник) в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-V, далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 (суддя Камша Н.М.) визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора банкрута, зобов'язано його вчинити певні дії та інше.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 (судді: Кузнецов В.О. - головуючий, Науменко І.М., Чус О.В.) за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі -ГУ ДФС у Дніпропетровській області, заявник) постанову суду першої інстанції від 20.06.2017 скасовано. Провадження у справі №904/6031/17 припинено. Суд апеляційної інстанції встановив порушення боржником порядку добровільної ліквідації юридичної особи, передбаченого нормами цивільного законодавства.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, ліквідатор боржника арбітражний керуючий Штельманчук М.С. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме ст. ст. 95 Закону про банкрутство, ст. 111 Цивільного кодексу України, ст.ст. 43, 94 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Ліквідатор, зокрема, зазначає про не набуття заявником апеляційної скарги статусу учасника справи про банкрутство, а отже і процесуального права на оскарження судових рішень.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

Враховуючи те, що у справах про банкрутство, окрім судових рішень у формі ухвал, в одному випадку, у разі визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, виноситься постанова, оскарження такої постанови відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Законом про банкрутство.

У силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України) коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

У відповідності до абз. 16 ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (конкурсні кредитори та боржник), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Однак інші випадки участі органу доходів і зборів у справі про банкрутство платника податків Законом про банкрутство не передбачені. Таким чином, орган доходів і зборів не віднесений чинним законодавством до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство.

Необхідно зазначити, що особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме кредитора, лише після заявлення у встановленому порядку грошових вимог до боржника та визнання їх господарським судом. Тільки після цього така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Звертаючись із апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом, ГУ ДФС у Дніпропетровській області в обґрунтування права на апеляційне оскарження судового рішення посилалась на законодавчо визначений статус контролюючого фіскального органу, а також неможливість проведення податкової перевірки боржника внаслідок визнання його банкрутом. При цьому заявник не посилався на обставину перебування боржника у нього на податковому обліку та наявність будь-яких грошових вимог до боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 95 Закону про банкрутство до боржника, що ліквідується власником, застосовується особливий порядок провадження у справі. Головною умовою порушення провадження у справі про банкрутство за цією статтею є стан неоплатності боржника, що встановлюється ліквідатором (ліквідаційною комісією) боржника за наслідками аналізу його пасиву та активу. Проте при зверненні до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржник не вказував на наявність у нього заборгованості перед ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення заявника з грошовими вимогами до боржника в порядку, встановленому ч. 3 ст. 95 Закону про банкрутство.

При цьому звертає увагу та обставина, що на момент здійснення ліквідаційної процедури в порядку норм цивільного законодавства та у подальшому порушення справи про банкрутство боржник перебував на обліку за місцем реєстрації в іншому органі доходів і зборів - ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яка і була повідомлена боржником у встановленому порядку про перебування в стадії припинення (форма №8-ОПП), однак жодних грошових вимог до боржника не заявила ні в процедурі добровільної ліквідації, ні в процедурі банкрутства. Більше того, відповідно до наявної у справі довідки ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 07.03.2017 №530/10/14-61-17-33 станом на 03.03.2017 податковий борг у боржника відсутній.

Таким чином, ГУ ДФС у Дніпропетровській області не набула статусу учасника справи про банкрутство, оскільки не звернулася з грошовими вимогами до боржника в процедурі банкрутства та не була визнана кредитором у справі про банкрутство.

За таких обставин заявник апеляційної скарги - ГУ ДФС у Дніпропетровській області був позбавлений права на оскарження судових рішень у даній справі про банкрутство. Вищезазначені обставини є безумовною підставою для припинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, як безпідставно порушеного.

Натомість суд апеляційної інстанції у порушення вимог процесуального законодавства переглянув по суті та скасував, як незаконну, постанову суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, яка не наділена процесуальними повноваженнями на оскарження судових рішень у даній справі про банкрутство.

У силу встановлених меж перегляду справи в суді касаційної інстанції, повноважень останнього (ст. ст. 1115, 1117 ГПК України) та правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.05.2017 у справі № 6/291, суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені порушення та самостійно прийняти рішення про припинення апеляційного провадження.

За таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, з'ясувати процесуальний статус ГУ ДФС у Дніпропетровській області, за наслідками чого вирішити питання про припинення безпідставно порушеного апеляційного провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 1, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 41, 91, 106, 1115, 1117, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Евровектор" Штельманчука М.С. задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі № 904/6031/17 скасувати.

3. Справу № 904/6031/17 передати на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич