РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017Справа №910/18610/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті»

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» та

Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс»

про визнання права та визнання відсутнім права,

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Горобець Д.Г. - представник за довіреністю № 88 від 31.08.2017;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» з вимогами до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» про визнання права та визнання відсутнім права.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014, укладеним з відповідачем 1, між позивач та відповідачем 1 20.10.2016 було укладено Договір поруки № 4Ю14262Д/П шляхом використання електронного цифрового підпису.

Позивач вказав на те, що 20.10.2016 він виконав зобов'язання відповідача 2 (боржника) за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014, сплативши відповідачу 1 заборгованість відповідача 2 за вказаним кредитним договором у розмірі 951065502 грн. 31 коп., у зв'язку з чим відповідно до ст.ст. 512, 514, 556 Цивільного кодексу України відбулась заміна кредитора у зобов'язанні - з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті».

Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач 2 не визнає як факт погашення позивачем заборгованості відповідача 2 за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014, так і факт переходу прав кредитора за вказаним кредитним договором до позивача.

Враховуючи викладене, позивач просить суд: - визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» сплати суми боргу за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014 у розмірі 951065502 грн. 31 коп., який був сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»; - визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» сплати суми боргу за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014 у розмірі 951065502 грн. 31 коп., який був сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18610/17, розгляд справи призначено на 17.11.2017.

17.11.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшло клопотання про здійснення технічної фіксації розгляду справи за допомогою звукозаписувального засобу, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 17.11.2017 представник відповідача 1 подав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб - Національний банк України та Міністерство фінансів України.

Обгрунтовуючи вказане клопотання, позивач вказав на те, що 21.12.2016 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в результаті підписання договору про продаж акцій між Міністерством фінансів України та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стало фінансовою установою державної форми власності зі 100% участю держави. Єдиним акціонером Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», якому належить 100% акцій відповідача 1, є держава в особі Міністерства фінансів України.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Так, сторонами не обґрунтовано та не доведено наявності у Національного банку України та Міністерства фінансів України юридичного інтересу щодо предмету спору у даній справі, а саме, що рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки по відношенню до однієї із сторін спору, у зв'язку з чим у задоволенні клопотання про залучення третіх осіб судом відмовлено.

Крім того, спір у даній справі не стосується безпосередньо майна Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, у зв'язку з чим відсутні підстави для залучення Міністерства фінансів України у якості третьої особи без самостійних вимог.

У судовому засіданні 17.11.2017 представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, з яким позивач звернувся до суду, а саме примусове виконання обов'язку в натурі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 05.12.2017.

У судовому засіданні 05.12.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що договір поруки було укладено з відповідачем 1 шляхом проставлення електронного цифрового підпису. Крім того, позивач вказав на те, що у нього відсутні копії кредитних договорів, так як позивач не є їх стороною; з вказаних підстав у позивача також відсутні докази надання відповідачем 1 відповідачу 2 кредиту, докази погашення кредиту та сплати процентів за його користування.

Представник позивача у судовому засіданні 05.12.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судове засідання 05.12.2017 не з'явився, про причини неявки судне повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 17.11.2017 та розпискою про відкладення розгляду справи від 17.11.2017.

Представник відповідача 2 у судове засідання 05.12.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, вимог ухвал суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 26.10.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 25.11.2017 поштове відправлення було відправлено до відділення зв'язку (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, ухвала суду від 27.10.2017 про порушення провадження у справі № 910/18610/17 була направлена на адресу відповідача 2, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 26.10.2017, та була повернута на адресу суду, що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення та поштовим конвертом, в якому ухвала суду була направлена на адресу відповідача 2.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 05.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» (далі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач, кредитор) укладено Договір поруки № 4Ю14262Д/П.

Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікс» (далі - боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 та за Кредитним договором № 4Ю14267И від 06.08.2014, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до п. 2 та п. 3 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016 поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з пунктами 4, 5 та 6 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору; у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору (п. 7 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016).

За умовами пункту 8 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

У відповідності до п. 9 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016, у випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим Договором.

Згідно з п. 10 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016, кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором (п. 11 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016).

Цей Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.02.2016, укладеної сторонами (п. 17 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016).

Відповідач 1 не заперечив факт укладення з позивачем Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016 із використанням електронного цифрового підпису.

Судом встановлено, що 20.10.2016 позивачем перераховано на рахунок відповідача 1 грошові кошти у розмірі 951065502 грн. 31 коп. з призначенням платежу: виконання зобов'язання за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014 згідно з Договором поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 1384 від 20.10.2016.

Як зазначає позивач, у забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікс» своїх зобов'язань за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікс», між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016.

Як зазначає позивач, 21.10.2016 позивач як поручитель виконав обов'язок боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» перед кредитором (відповідачем) за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014, а саме сплатив заборгованість у загальному розмірі 951065502 грн. 31 коп., у зв'язку з чим відповідно до ст.ст. 512, 514, 556 Цивільного кодексу України відбулась заміна кредитора у зобов'язанні - з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті».

Однак, як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач 2 не визнає як факт погашення позивачем заборгованості відповідача 2 за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014, так і факт переходу прав кредитора за вказаним кредитним договором до позивача.

Враховуючи викладене, позивач просить суд: - визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» сплати суми боргу за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014 у розмірі 951065502 грн. 31 коп., який був сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»; - визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» сплати суми боргу за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014 у розмірі 951065502 грн. 31 коп., який був сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено судом, відповідно до п. 8 Договору поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016 до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Суд зазначає, що зважаючи на заявлений позивачем предмет позову та викладені у позовній заяві підстави позову, судом підлягають встановленню обставини щодо виконання позивачем як поручителем зобов'язань відповідача 2 як боржника за кредитним договором, укладеним з відповідачем 1 як кредитором, внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов'язанні за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 - з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті», та позивач набув прав вимоги до відповідача 2 на суму сплачених грошових коштів (951065502 грн. 31 коп.).

Тобто, підлягають встановленню обставини як існування у відповідача 2 заборгованості за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014, так і обставини сплати вказаної заборгованості позивачем у повному обсязі.

Як встановлено судом, 20.10.2016 позивачем перераховано на рахунок відповідача 1 грошові кошти у розмірі 951065502 грн. 31 коп. з призначенням платежу: виконання зобов'язання за Кредитним договором № 4Ю14262д від 29.07.2014 згідно з Договором поруки № 4Ю14262Д/П від 20.10.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 1384 від 20.10.2016.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Суд зазначає, що відповідачем 1 не заперечується факт отримання коштів від позивача у сумі 951065502 грн. 31 коп., сплачених за платіжним дорученням № 1384 від 20.10.2016, та не подано доказів повернення цих коштів, як помилково перерахованих.

Разом з тим, з метою встановлення обставин, які входять до предмету дослідження у даній справі, а саме щодо наявності у відповідача 2 заборгованості за кредитним договором та погашення такої заборгованості позивачем як поручителем, ухвалами суду від 27.10.2017 та від 17.11.2017 зобов'язано позивача та відповідачів надати суду копію Кредитного договору № 4Ю14262Д від 29.07.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнікс" та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", з усіма додатками та додатковими угодами до нього; докази надання Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" кредиту за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 (копії банківських виписок, платіжних доручень, меморіальних ордерів, тощо); докази повернення кредиту за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 та сплати процентів за користування кредитом (копії платіжних доручень, банківських виписок, тощо); розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 станом на 20.10.2016.

Однак, вказані вимоги ухвал суду не були виконані сторонами по справі.

При цьому, у судовому засіданні 05.12.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що у нього відсутні копії кредитних договорів, так як позивач не є їх стороною; з вказаних підстав у позивача також відсутні докази надання відповідачем 1 відповідачу 2 кредиту, докази погашення кредиту та сплати процентів за його користування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

В той же час, за відсутності у матеріалах справи копії Кредитного договору № 4Ю14262Д від 29.07.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікс» та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", доказів щодо наявності та розміру заборгованості боржника за вказаним кредитним договором та відповідного розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості встановити обставини стосовно наявності такої заборгованості та обставини повного виконання ним зобов'язання за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014, та, відповідно, наявності підстав для переходу прав кредитора до позивача.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Суд зазначає, що позов про визнання права подається з метою підтвердження наявного права у позивача, коли таке право не визначається або оспорюється іншою особою.

Водночас, позивачем не доведено наявності у нього тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, та які, на думку позивача, не визнаються або оспорюються іншими особами, а саме прав кредитора за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014, набутих у зв'язку зі сплатою заборгованості боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс») за вказаним кредитним договором.

Що стосується поданого відповідачем 1 відзиву на позовну заяву, в якому відповідач 1 зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту - примусове виконання обов'язку в натурі, є неправильним, суд не приймає його до уваги, так як він не стосується заявленого предмету спору.

При цьому, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні 05.12.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що у нього відсутні копії кредитних договорів, так як позивач не є їх стороною; з вказаних підстав у позивача також відсутні докази надання відповідачем 1 відповідачу 2 кредиту, докази погашення кредиту та сплати процентів за його користування.

Враховуючи надані позивачем пояснення щодо причин (які визнані судом поважними) неподання ним витребуваних судом доказів, відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк Сіті» до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікс» про визнання права та визнання відсутнім права не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

При цьому, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Як встановлено судом, відповідно до ст. 65 Господарського процесуального кодексу України ухвалами суду від 27.10.2017 та від 17.11.2017 зобов'язано позивача та відповідачів надати суду копію Кредитного договору № 4Ю14262Д від 29.07.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнікс" та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", з усіма додатками та додатковими угодами до нього; докази надання Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" кредиту за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 (копії банківських виписок, платіжних доручень, меморіальних ордерів, тощо); докази повернення кредиту за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 та сплати процентів за користування кредитом (копії платіжних доручень, банківських виписок, тощо); розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 4Ю14262Д від 29.07.2014 станом на 20.10.2016.

Разом з тим, вказані вимоги ухвал Господарського суду міста Києва відповідачем 1 виконано не було.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно зі статтею 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Згідно із ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Частиною 2 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 5 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

Відповідно до п. 3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки: стягнення штрафу з винної сторони в доход державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК); винесення у встановленому порядку окремих ухвал (стаття 90 ГПК). При цьому слід мати на увазі, що передбачене пунктом 5 статті 83 ГПК право господарського суду у прийнятті рішення стягнути з винної сторони штраф у доход державного бюджету України стосується не лише рішень, прийнятих по суті справи, а й ухвал, у тому числі тих, якими розгляд справи не закінчується (наприклад, ухвали про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника учасника судового процесу та/або неподанням ним витребуваних судом матеріалів тощо).

Як встановлено судом, ухвалами від 27.10.2017 та від 17.11.2017 відповідно до приписів ст. 65 Господарського процесуального кодексу України зобов'язано відповідача надати суду відповідні документи, однак, вказані вимоги ухвал Господарського суду міста Києва відповідачем виконано не було, будь-яких пояснень щодо неможливості подання (наявності поважних причин неподання) доказів на виконання вимог ухвал суду відповідачем подано не було.

При цьому, наслідком невиконання відповідачем вимог ухвал суду є затягування судового розгляду справи та здійснення судом додаткових процесуальних витрат.

За таких обставин, враховуючи суть допущених відповідачем зловживань процесуальними правами (неподання документів, які було зобов'язано надати судом без обґрунтування наявності поважних причин щодо неможливості їх подання), суд вважає, що належним, адекватним та співрозмірним заходом реагування на ухилення відповідачем від вчинення дій, покладених господарським судом на нього, є застосування до нього штрафу у розмірі 1000 грн. 00 коп., передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись 43, 49, 82, 82-1, п. 5 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код: 14360570) в дохід Державного бюджету України штраф за ухилення від вчинення дій, покладених на нього господарським судом, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 13.12.2017

Суддя І.М. Отрош