РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/16004/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі

регіональної філії "Південна залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 259282,27 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Перець С.В. (за дов.)

від відповідача Ващенко В.В. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.12.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" до Державного агентства резерву України про стягнення 259282,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003, в зв'язку з чим утворилась заборгованість з відшкодування витрат за відповідальне зберігання матеріальних цінностей за 1, 2 квартали 2017 року, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Ухвалою суду від 22.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16004/17, розгляд останньої призначено на 18.10.2017.

Позивач в судове засідання 18.10.2017 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

18.10.2017 від позивача надійшов відзив з додатками, в якому проти позову заперечує, оскільки витрати за зберігання матеріальних цінностей за 1,2 квартал 2017 року не погоджені.

Ухвалою суду від 18.10.2017 розгляд справи відкладено на 15.11.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 15.11.2017 від позивача надійшли документи на виконання вимог суду.

За клопотанням сторін ухвалою суду від 15.11.2017 строк розгляду спору продовжено.

В судовому засіданні 15.11.2017 оголошено перерву до 04.12.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 04.12.2017 від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державну казначейську службу України, оскільки, заборгованість присуджена до стягнення за рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2017 № 910/6692/17, була помилково двічі списана в безспірному порядку з рахунку Державного агентства резерву України на рахунок ПАТ "Українська залізниця" Державною казначейською службою України.

В судовому засіданні при вирішенні клопотання про залучення у справі третьої особи, представник позивача поклався на розсуд суду.

Вирішення клопотання судом перенесено, в судовому засіданні оголошено перерву на 07.12.2017.

В судовому засіданні 07.12.2017 при вирішенні клопотання про залучення у справі третьої особи, представник відповідача його підтримав, представник позивача поклався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (ч. 5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не впливає на права та обов'язки Державної казначейської служби України, оскільки, помилкове подвійне списання коштів з рахунку відповідача на виконання рішення у справі № 910/6692/17 не впливає на правовідносини сторін, що є предметом розгляду у даній справі і, відповідно, не впливає на права і обов'язки Державної казначейської служби України.

За таких умов клопотання відповідача про залучення третьої особи суд вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

30.04.2003 між Державним комітетом України з державного матеріального резерву України, правонаступником якого відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" є Державне агентство резерву України (комітет) та статутним територіально-галузевим об'єднанням Південна залізниця (зберігач) укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № П/МР-031338/НЮ, предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача. Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. (пункт 1.1, 1.2 договору).

Згідно з умовами договору залізниця виконує зобов'язання по забезпеченню належного зберігання цінностей та веденню бухгалтерського обліку на позабалансовому рахунку; по закладенню на відповідальне зберігання передбачених номенклатурою цінностей, по проведенню поновлення та заміни цінностей (п.2 договору).

01.12.2015 Державне підприємство "Південна залізниця" реорганізовано у регіональну філію Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про що укладено додаткову угоду № б/н від 15.03.2016 до договору.

Відповідно до кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на 2017 рік загальна вартість витрат становить 596348,40 грн

Відповідно до п. 7 Порядку відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532, відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.4 договору комітет зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Оплачувати зберігачу вартість робіт із закладенням (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (постаки). Повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.3. договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно щорічно погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву. Зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджуються актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Відповідно до п. 7.3 договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" за І квартал 2017 року та Звіту позивача про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за I квартал 2017 року розмір витрат за вказаний період склав 140861,53 грн.

Згідно з Актом на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" за II квартал 2017 року та Звіту позивача про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за II квартал 2017 року розмір витрат за вказаний період склав 118420,74 грн.

Відповідно до п.4.4 договору № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003 відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом - тобто в даному випадку розрахунок повинен був проведений: за I квартал 2017 року до 30 квітня 2017 року, за IІІ квартал 2017 року - до 30 липня 2017 року.

Доказів оплати коштів на відшкодування витрат позивача у 1,2 кварталі 2017 відповідачем не надано, крім того факт не оплати відповідачем не заперечується.

Відповідач актів на відшкодування не підписав, при цьому жодних зауважень щодо розміру витрат Відповідач не надав. Акти були отримані повноважними представниками відповідача, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 259282,27 грн.

Під час реорганізації підприємств залізничного транспорту постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон), постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно із п. 2 зазначеного статуту товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - підприємства залізничного транспорту).

Згідно із додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 Державне підприємство "Південна залізниця" () визначено підприємством залізничного транспорту загального користування, на базі якого утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Регіональна філія "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" була створена 21.10.2015 в процесі реорганізації підприємств залізничного транспорту.

01.12.2015 Державне підприємство "Південна залізниця" реорганізовано у регіональну філію Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про що укладено додаткову угоду № б/н від 15.03.2016 до договору.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно з ч.1 статті 940 ЦК України професійний зберігач, який зберігає речі на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування, не має права відмовитися від укладення договору зберігання за наявності у нього такої можливості.

Відповідно до п. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з ч.1 статті 947 ЦК України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003 у відповідача перед позивачем з відшкодування витрат за 1, 2 квартал 2017 року в розмірі 259282,27 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо не узгодженості суми витрат, які підлягають відшкодуванню, за 1,2 квартали 2017 року, в зв'язку з не підписанням відповідних актів судом до уваги не приймаються, оскільки, не доведені належними та допустимими доказами. В матеріалах справи наявні відповідні акти, підписані та скріплені печаткою позивача. З боку відповідача акти не підписані, проте вони були ним отримані, що підтверджено матеріалами справи, та будь-яких заперечень щодо вартості витрат, вказаної в актах, відповідачем позивачу не заявлено, а тому суд вважає, що загальна вартість витрат у розмірі 259282,27 за перше півріччя 2017 року сторонами погоджено. Крім того, сторонами погоджено кошторис витрат на зберігання за 2017 рік, вартість витрат заявлена позивачем до стягнення не виходить за рамки розміру витрат, погодженого сторонами.

До матеріалів справи долучено копії виписок з рахунку відповідача, що підтверджує списання з його рахунку грошових коштів у розмірі 235428,40 грн 11.09.2017 та 12.09.2017 на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 04.08.2017 № 910/6692/17. Тобто відбулось подвійне помилкове безспірне списання коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача. Проте, оскільки, списання відбулось саме на виконання конкретного рішення суду, а не на виконання умов договору № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003, суд не вбачає підстав для зарахування помилково зарахованих на рахунок позивача коштів як залік заборгованості, що є предметом розгляду у даній справі. Крім того, сторони не надали доказів вчинення правочину щодо погодження заліку помилково списаних коштів в рахунок погашення заборгованості за 1, 2 квартал 2017 року за договором № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003.

Крім того, суд наголошує увагу, що відповідач не спростовує того факту, що послуги зі зберігання за договором № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003 у 1, 2 у кварталі 2017 року надавались йому позивачем та не надає свого контрозрахунку понесених позивачем витрат, пов'язаних із виконанням зобов'язань за договором № П/НР-031338/НЮ від 30.04.2003.

З огляду на вищевказане суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вулиця Євгена Котляра, буд. 7, ) 259282 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 27 коп. витрат здійснених на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3889 (три тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 23 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 12.12.2017

Суддя І.В.Усатенко