РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017Справа №910/19055/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна група «Альбатрос»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 206 416,62 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Царинник Р.Б. (дов. від 29.11.2017);

від відповідача Борисенко Д.В. (дов. №5308 від 01.11.2017).

встановив :

31.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна група «Альбатрос» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 206 416,62 грн., з яких: сума основного боргу - 193 865,80 грн., пеня - 6 838,42 грн., інфляційні збитки - 4 071,18 грн., 3% річних - 1 641,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару відповідно до умов договору поставки №ДОН/НХ-17346/НЮ від 23.05.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2017 порушено провадження у справі №910/19055/17, розгляд справи призначено на 16.11.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.11.2017 враховуючи неявку в судове засідання представників сторін, невиконання ними вимог ухвали суду від 02.11.2017, а також необхідність витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 05.12.2017.

01.12.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

05.12.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, у якому просив зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені) до 30%, у зв'язку із відсутністю збитків, вини відповідача, проведенням АТО та скрутним фінансовим станом.

Представники сторін прибули у судове засідання 05.12.2017 та надали пояснення по справі.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 05.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

23.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельна група «Альбатрос» (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №ДОН/НХ-17346/НЮ (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого предметом договору є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), ка є невід'ємною частиною чинного договору.

Найменування товару: папір туалетний, рушник паперовий. Виробник товару ТОВ «ТГ «Альбатрос» (п. п. 1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору товар повинен бути поставлений постачальником протягом 10 календарних днів від дати отримання заявки на поставку товару.

Датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору (п. 4.2 договору).

За умовами п. 4.2 договору датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору.

Товар постачається постачальником за рахунок постачальника на склад покупця м. Бахмут (Артемівськ) на умовах СРТ, або DDP (якщо продукція іноземного походження) згідно правил ІНКОТЕРМС-2010 (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна постачальника на папір туалетний - 1,80 грн. з урахуванням ПДВ 20%, а на рушник паперовий 13,80 грн. з урахуванням ПДВ 20% визвана тендерними торгами і вказана у специфікації (додаток 1), яка є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.2 договору загальна сума договору складає 213 865,80 грн. з урахуванням ПДВ 20% 35 644,30 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури закупівлі.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі. Покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару (п. п. 6.1, 6.2 договору).

Прийом товару здійснюється покупцем при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної (залізничної накладної), податкової накладної на товар, акту прийому-передачі, рахунку-фактури, документів, що підтверджують якість товару (сертифікат якості, паспорт тощо), документів передбачених п. 2.6 договору (п. 8.1 договору).

Відповідно до п. 9.2 договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами по 31.12.2017 (п. 15.1 договору).

Додатком 1 (специфікація №1) сторони погодили найменування товару, що постачатиметься, а саме: туалетний папір в рулонах Пухнастик у кількості 107 644 шт. вартістю 161 466,00 грн. без ПДВ та рушник паперовий макулатурний у кількості 1 457 шт. вартістю 16 755,50 грн. без ПДВ, а всього - 213 865,80 грн.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується, зокрема, видатковими накладними, підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками товариств, а саме: №рл-К00000265 від 30.05.2017 на суму 106 984,80 грн. та №рл-К00000266 від 30.05.2017 на суму 106 881,00 грн., актом приймання-передачі товару від 30.05.2017 на суму 213 865,80 грн., підписаним сторонами, та довіреністю на отримання матеріальних цінностей №146 від 31.05.2017.

Відповідачем частково оплачено отриманий товар на суму 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №369642 від 10.07.2017.

Матеріали справи містять претензію позивача №182 від 13.09.2017 на сплату відповідачем суми у розмірі 193 865,80 грн., у відповідь на яку відповідач листом від 04.10.2017 повідомив позивача, що заборгованість за договором №ДОН/НХ-17346/НЮ від 23.05.2017 включена у заявку на планове перерахування коштів та у найкоротший термін буде перерахована на його рахунок.

Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна група «Альбатрос» посилалося на неналежне виконання відповідачем договору поставки №ДОН/НХ-17346/НЮ від 23.05.2017, у зв'язку із чим просив стягнути з останнього 206 416,62 грн., з яких: сума основного боргу - 193 865,80 грн., пеня - 6 838,42 грн., інфляційні збитки - 4 071,18 грн., 3% річних - 1 641,22 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати продукції, одержаної за договором поставки №ДОН/НХ-17346/НЮ від 23.05.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки відповідачу обумовленої договором продукції, зокрема, видатковими накладними, підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками товариств, а саме: №рл-К00000265 від 30.05.2017 на суму 106 984,80 грн. та №рл-К00000266 від 30.05.2017 на суму 106 881,00 грн., актом приймання-передачі товару від 30.05.2017 на суму 213 865,80 грн., підписаним сторонами, та довіреністю на отримання матеріальних цінностей №146 від 31.05.2017.

Відповідачем частково оплачено отриманий товар на суму 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №369642 від 10.07.2017.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 193 865,80 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Крім того, у зв'язку із простроченням сплати заборгованості за договором поставки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6 838,42 грн., інфляційні збитки у розмірі 4 071,18 грн. та 3% річних у розмірі 1 641,22 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Відповідно до п. 9.2 договору покупець за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 6 838,42 грн., інфляційні збитки у розмірі 4 071,18 грн. та 3% річних у розмірі 1 641,22 грн.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені) до 30%, посилаючись на те, що проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областей суттєво впливають на фінансове становище регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Так, за підсумками роботи за 2016 рік філія отримала збиток у сумі 770 314,00 грн., на підтвердження чого відповідачем надано звіт про фінансові результати за 2016 рік.

Відповідно до ч.3 ст.83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені) до 30%, викладене у відзиві на позовну заяву, суд його відхиляє, оскільки відповідач подав звіт про фінансові результати за 2016 рік Регіональної філії «Донецька залізниця», у той час, як відповідачем у даній справі є тільки юридична особа - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», відносно фінансового стану якого відомості в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, факт порушення відповідачем умов договору поставки №ДОН/НХ-17346/НЮ від 23.05.2017 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 206 416,62 грн., з яких: сума основного боргу - 193 865,80 грн., пеня - 6 838,42 грн., інфляційні збитки - 4 071,18 грн., 3% річних - 1 641,22 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна група «Альбатрос» (49010, м. Дніпро, вул. Погребняка, буд. 23, кв. 15, код 40054470) суму основного боргу у розмірі 193 865 (сто дев'яносто три тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн. 80 коп., пеню у розмірі 6 838 (шість тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 42 коп., інфляційні збитки у розмірі 4 071 (чотири тисячі сімдесят одну) грн. 18 коп., 3% річних у розмірі 1 641 (одну тисячу шістсот сорок одну) грн. 22 коп. та судовий збір у розмірі 3 096 (три тисячі дев'яносто шість) грн. 25 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 11.12.2017.

Суддя В.О. Демидов