Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" грудня 2017 р. Справа № 906/730/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

за участю представників сторін:

прокурор: Вихристюк О. Л., службове посвідчення №043741 від 14.07.2016.

від 1-го позивача: не з'явився;

від 2-го позивача: ОСОБА_1 - доручення №2 від 16.01.2017;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 1) Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області;

2) Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "ПРОНК"

про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення шляхом підписання акта приймання-передачі, стягнення 103563,76грн

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області та Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області звернувся з позовом до суду з вимогами:

- розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га від 02.01.2013, укладеним між Радомишльською РДА Житомирської області та ТОВ "Агропромисловий комбінат "ПРОНК";

- зобов'язати ТОВ "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" повернути Вишевицькій сільській раді Радомишльського району Житомирської області земельну ділянку площею 19,9201га, з кадастровий номер :03:000:0039;

- стягнути з ТОВ "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" заборгованість по сплаті орендної плати, пені, 3% річних інфляційних нарахувань в загальному розмірі 103563,76грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати згідно умов договору оренди землі від 02.01.2013.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених, зокрема, у позовній заяві та додаткових поясненнях №06-37/7663вих17 від 10.10.2017. Наполягав на задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі від 02.01.2013 та зобов'язання відповідача повернути 2-му позивачу земельну ділянку площею 19,9201га, з кадастровий номер :03:000:0039. Вимог ухвали суду від 14.11.2017 не виконав.

Представник 1-го позивача в судове засідання не з'явився. 07.12.2017 на електронну пошту суду надіслав клопотання №02-23/1948 від 05.12.2017, в якому просить суд розглядати справу за відсутності представника та на підставі наявних доказів у справі. Крім того, в клопотанні зазначено, що Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області заперечує проти позовної вимоги про розірвання договору від 02.01.2013 оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га.

Представник 2-го позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в частині стягнення боргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. 05.12.2017 на електронну пошту суду надіслав відзив №04-12/17 від 04.12.2017, в якому, зокрема, зазначено, що проти позовної вимоги про розірвання договору від 02.01.2013 оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га, заперечує, так як на даній земельній ділянці знаходиться належне відповідачу на праві власності нерухоме майно. Загалом, відповідач просить суд залишити позов прокурора без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Розглянувши клопотання 1-го позивача №02-23/1948 від 05.12.2017 в частині відмови від позовної вимоги щодо розірвання договору від 02.01.2013 оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.6 ст.29 ГПК України відмова позивача від позову, поданого прокурором в інтересах держави, не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати вирішення спору по суті.

Варто зауважити, що, як зазначається в п.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" (з відповідними змінами і доповненнями), відмова прокурора від поданого ним позову не є обов'язковою для позивача, і так само відмова позивача від позову не є обов'язковою для прокурора, оскільки така відмова не означає вибуття позивача з процесу чи зміни його процесуального статусу. У відповідних випадках спір підлягає вирішенню по суті. У разі коли обидва згадані учасники судового процесу - прокурор і позивач - заявили про відмову від позову, суд може припинити провадження зі справи згідно з пунктом 4 частини першої статті 80 ГПК, з урахуванням вимог частини шостої статті 22 ГПК; такі ж наслідки настають, якщо позивач відмовився від позову (повністю або в певній частині), а прокурор, зі свого боку, не підтримує відповідні позовні вимоги та не наполягає на їх задоволенні, про що він письмово або усно (із зазначенням про це в протоколі судового засідання) повідомив суд.

Враховуючи викладене, а також той факт, що прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі від 02.01.2013 та зобов'язання відповідача повернути 2-му позивачу земельну ділянку площею 19,9201га, про що, зокрема, свідчить протокол судового засідання від 07.12.2017, суд дійшов висновку, що спір у цій частині підлягає вирішенню по суті.

Заслухавши прокурора і представника 2-го позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2013 між Радомишльською районною державною адміністрацією (орендодавець, 1-ий позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" (орендар, відповідач) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір), відповідно до п.1, п.2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0039, площею 19,9201га, яка розташована за межами населених пунктів Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 15-16, 49-50).

Згідно п.7 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в таких розмірах, зокрема:

- 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 1 рік оренди протягом перших 3 років оренди, що складає - 53429,16грн;

- 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 1 рік оренди протягом 4 років оренди, що складає - 62334,02грн.

Оренда сплачується щомісячно шляхом перерахування коштів до місцевого бюджету на рахунок Вишевицької сільської ради на письмову вимогу орендаря.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з врахуванням індексації (п.8 Договору).

Відповідно до п.9 Договору орендна плата сплачується на рахунок Вишевицької сільської ради не пізніше 30 числа щомісячно, включаючи місяць, в якому було здійснено передачу земельної ділянки відповідно до п.20 цього договору.

За змістом п.6 Договору останній укладено на 25 років.

Варто зазначити, що в матеріалах справи знаходиться акт передачі-приймання від 03.01.2013 земельної ділянки до договору оренди від 02.01.2013, за яким орендодавець передав, а орендар - прийняв у оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0039, площею 19,9201га, яка розташована за межами населених пунктів Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с. 51).

Таким чином, спірна земельна ділянка була передана в оренду відповідачу належним чином.

Надавши правову оцінку усім доказам, наданим прокурором і позивачами, відповідачем, наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013, який за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується зі ст.93 Земельного кодексу України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі).

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.2 ст.21 Закону України "Про оренду землі").

Загалом, системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, далі - ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є, зокрема, землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 в адміністративній справі 21-274а14, № 42010791).

Разом з тим, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 ПК України). У зв'язку з цим, та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України "Про оренду землі", стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку (підпункт 1.3 пункту 1 постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Так, відповідно до п.9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в таких розмірах:

- 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 1 рік оренди протягом перших 3 років оренди, що складає - 53429,16грн;

- 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 1 рік оренди протягом 4 років оренди, що складає - 62334,02грн.

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.9 орендна плата сплачується на рахунок Вишевицької сільської ради не пізніше 30 числа щомісячно, включаючи місяць, в якому було здійснено передачу земельної ділянки відповідно до п.20 цього договору.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання з внесення орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 02.01.2013 належним чином не виконав, внаслідок чого згідно даних прокуратури та позивачів станом на день звернення прокурора з позовною заявою до суду в Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" перед Вишевицькою сільською радою існувала заборгованість у сумі 88501,00грн: за 2016 рік - 57334,00 грн, за січень-червень 2017 року - 31167,00грн (а.с. 4 на звороті, а.с. 22).

Разом з тим, під час розгляду справи в суді, а саме - 07.09.2017 відповідач сплатив 88501,00грн у рахунок погашення заборгованості з орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 07.09.2017 (а.с. 42).

Тобто, станом на день розгляду справи в суді наявним є факт відсутності предмету спору в частині вимог щодо стягнення боргу з орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на зазначене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 88501,00грн боргу з орендної плати необхідно припинити.

Крім того, прокурором заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 1900,35грн за період 01.06.2016-30.11.2016.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

У п.12 Договору сторони передбачили, що в разі невнесення орендної плати в строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення, а л е н е б і л ь ш е п о д в і й н о ї о б л і к о в о ї с т а в к и Н Б У , що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий прокурором разом з позовною заявою розрахунок суми пені, суд вважає, що остання підлягає перерахунку, оскільки пеня, обрахована в розмірі 0,2% за кожен день прострочення, не відповідає ні умовам договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013, ні вимогам чинного законодавства (зокрема, ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, здійснивши перерахунок суми пені за несвоєчасну сплату орендної плати за період 01.06.2016-30.11.2016 (з врахуванням умов договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013 і вимог ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"), суд дійшов висновку, що розмір пені, що підлягає до стягнення з відповідача, становить 810,97грн. Тому, задовольняє позов у цій частині. У задоволенні вимог щодо стягнення пені в сумі 1089,38грн(1900,35грн - 810,97грн) суд відмовляє.

Що стосується вимог прокурора щодо стягнення з відповідача 3036,62грн 3% річних та 10125,79грн інфляційних втрат, то суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без розгляду в цій частині, враховуючи наступне.

Для з'ясування фактичних обставин справи, ухвалами господарського суду від 21.08.2017, 26.09.2017, 12.10.2017, 26.10.2017, 14.11.2017 прокурора і позивачів було зобов'язано, зокрема: надати обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми де вказати точний період (дні, місяці, роки) за який нараховані сума основного боргу, 3% річних та інфляційні. Крім того, ухвалами суду від 12.10.2017, 26.10.2017, 14.11.2017 Явку представників сторін та прокурора в судове засідання визнано обов'язковою.

Однак, прокурором і позивачами витребувані документи, необхідні для вирішення спору, не надано, про причини неможливості їх подання не повідомлено, що позбавляє суд можливості у відповідності до ст.43 ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, здійснити оцінку наявних у справі документів та вирішити спір по суті.

Відповідно до підпунктів 4.8 та 4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Право господарського суду залишити позов без розгляду гарантовано зазначеною ст.81 ГПК України та підтверджено зазначеною постановою пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Так, у постанові пленуму визначено, що неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК (пп.2.3 постанови), про що позивач був повідомлений відповідно до п.8 резолютивної частини ухвали суду від 14.11.2017.

Таким чином, нез'явлення представника 1-го позивача на судовий розгляд даного позову та невиконання прокурором і позивачами вимог суду унеможливлює об'єктивний розгляд справи в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, а також прийняття в ній законного рішення, тому суд залишає позов в цій частині без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га від 02.01.2013, укладеним між Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області та ТОВ "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 651 ЦК України та ст.ст.31, 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в разі невиконання сторонами обов'язків, визначених ст.ст.24, 25 Закону України "Про оренду землі" і умовами договору.

Так, у постанові Верховного Суду України (судова палата у господарських справах) від 08.05.2012 у справі №5021/966/2011 викладено правову позицію про те, що приписи ч.2 ст. 651 ЦК України є загальними для розірвання будь-якого договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі і с т о т н о г о порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Водночас, варто зауважити, що п.12 Договору передбачає, що в разі невнесення орендної плати в строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, прокурор може захистити права та інтереси позивачів і держави у визначений в п.12 Договору правовий спосіб.

Крім того, п.34 договору оренди земельної ділянки від 01.02.2013 передбачено, що дія даного договору припиняється, зокрема, за рішенням суду н а в и м о г у о д н і є ї з і с т о р і н внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначних законом.

Пунктом 35 Договору визначено, що о р е н д о д а в е ц ь м а є п р а в о р о з і р в а т и д о г о в і р о р е н д и з е м е л ь н о ї д і л я н к и в односторонньому порядку за невиконання орендарем обов'язків щодо сплати орендної плати та порушення порядку використання земельної ділянки, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Проте, Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області, яка є стороною по договору оренди земельної ділянки від 01.02.2013, а саме - орендодавцем, у своєму клопотанні №02-23/1948 від 05.12.2017 зазначає, що заперечує проти позовної вимоги про розірвання договору від 02.01.2013 оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га (а.с. 134).

Слід зазначити, що п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі" встановлено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду також повинно ґрунтуватися на принципах справедливості та розумності.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0039, площею 19,9201га від 02.01.2013, укладеним між Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області та ТОВ "Агропромисловий комбінат "ПРОНК".

Оскільки, судом відмовлено в позові в частині розірвання договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013, то і вимога щодо повернення земельної ділянки, яка є предметом даного договору, не підлягає задоволенню.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 810,97грн пені за несвоєчасне внесення орендної плати є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1089,38грн, а також щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 02.01.2013 і повернення її 2-му відповідачу суд відмовляє. Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань суд залишає без розгляду. У частині вимог щодо стягнення з відповідача 88501,00грн боргу з орендної плати суд припиняє провадження у справі.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених вимог.

Керуючись ст.49, п.1-1 ч.1 ст.80, п.5 ч.1 ст.81, ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" (12214, Житомирська область, Радомишльський район, с. Вишевичі, вул. Клевцова, буд.2; ідентифікаційний код 21520749) на користь Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (12214, Житомирська область, Радомишльський район, с. Вишевичі, вул. Клевцова, буд.2; ідентифікаційний код 04343748):

- 810,97грн - пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромисловий комбінат "ПРОНК" (12214, Житомирська область, Радомишльський район, с. Вишевичі, вул. Клевцова, буд.2; ідентифікаційний код 21520749) на користь Прокуратури Житомирської області (розрахунковий рахунок 1049, МФО 820172, ДКСУ м. Київ, ):

- 1379,82грн - судового збору.

4. Припинити провадження у справі в частині стягнення боргу з орендної плати в розмірі 88501,00грн.

5. Залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення 3036,62грн 3% річних та 10125,79грн інфляційних втрат.

6. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.12.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати: 1 - у справу 2 - 1 - му позивачу (рек. з повід.) 3 - відповідачу (рек. з повід.)