КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 911/2369/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

від позивача : Ізюмська І.В. - за дов. №80/07.1-9/18078 від 30.12.2016р.

від відповідача: Овчинников Д.В. - за дов. № 19-09/34 від 19.09.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Державного підприємства "Український державний центр радіочастот"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2017.

у справі № 911/2369/17 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Державного підприємства "Український державний центр радіочастот",

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт",

про стягнення 1 252,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2017 у справі №911/2369/17 визнано недійсним Договір №3719/180М-16 на роботи пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних елементів від 15.06.2015 та в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення першої інстанції повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, суд першої інстанції не взяв до уваги фактичне виконання договору № 3719/180М від 15.06.2015р. на роботи пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електрмагнитної сумісності радіоелектронних елементів. Відповідачем, відповідно до банківських виписок, здійснювалась оплата рахунків згідно договору № 3719/180М-16 від 15.06.2015р. Тобто, на думку апелянта, враховуючи фактичні обставини виконання сторонами договору, договір є дійсним, і, відповідно, підлягає сплата рахунку № 1557 від 31.01.2017р. на суму 1 252,80 грн. відповідачем.

Разом із апеляційною скаргою Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" звернулось до апеляційного суду з клопотанням про відновлення строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2017р. апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Гончарова С.А., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 року по справі № 911/2369/17 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" до провадження і призначено розгляд справи на 05.12.2017.

05.12.2017р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначив, що договір на який вказує позивач, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" взагалі не укладало, а відтак вимоги позивача є незаконними та не підлягають задоволеню.

У судове засіданнія 05.12.2017р. представник позивача з'явився, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд задовольнити її, рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2017р. по справі №911/2369/17 скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 05.12.2017р. з'явився, заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в її задоволенні, оскаржуване рішення залиши без змін. Також в своїх поясненнях зазначив, що проплати на які посилається позивач, які були начебто сплачені відповідачем, були здійснені готівковими платежами, але відповідач є державним підприємством та проплати можуть здійснюватись з розрахункових рахунків.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, Державне підприємство "Український державний центр радіочастот"(далі - виконавець) та Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - замовник) був складений та підписаний договір №719/180М-16 від 15.06.2016р. (далі - Договір), відповідно до умов якого, предметом цього Договору є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченняям електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника (п. 1.1 Договору)

Відповідно до п. 3.1 Договору встановлено, що ціна виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, визначається на підставі чинних тарифів на роботи (послуги) ДП "УДЦР", затверджених в установленому порядку за один календарний місяць, залежить від кількості РЕЗ щодо яких проводилися роботи і не виключає податок на додану вартість. Розрахунок ціни робіт здійснюється на підставі додатку до Договору, що є його невід'ємною частиною

Цей Договір укладений на строк 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін (п. 6.1 Договору).

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору останнім було виконані роботи із радіочастотного моніторингу, про що складний відповідний акт №17-1557 від 31.01.2017р., підписаний лише позивачем, на загальну суму 1252,80грн. та виставлено відповідачу рахунок №1557 від 31.01.2017 на оплату вказаних послуг.

Проте, відповідачем вказаний рахунок не був оплачений, у зв'язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для неналежного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, Договір підписаний з одного боку ДП "УДЦР" в особі директора з питань радіочастотних присвоєнь - Мирзаков Є.О., та з іншого боку ДП "Укрспирт" в особі керівника Нестор Р.Б., якій діє на підставі Статуту.

Відповідно до п. 10.1, 10.2. Статуту ДП "Укрспирт" управління підприємством здійснюється відповідно до цього Статуту та чинного законодавства. Управління підприємством здійснюється його генеральним директором, який призначається Уповноваженим органом управління щляхом укладання з ним контракту.

Пункт 10.6.12 Статуту передбачає, що генеральний директор укладає договори, видає довіреності, відкриває рахунки в установах банків.

Проте, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на день укладання Договору, 15.06.2016р., виконуючим обов'язки директора був Іванюк Роман Олегович, а підписантом - Блескун Сергій Валерійович.

Крім того, до позовної заяви додані лист №98 від 19.02.2016р. з проханням надання дозволу на користування радіорелейною станцією та лист №20/13.2-01/5700 від 21.04.2017р. надіслані позивачем керівнику Червонослобідського МПД ДП "Укрспирт" Нестору Р.Б., та відповідь на вказані листи №237 від 11.04.2017р., підписана Нестором Р.Б.

Однак, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на день укладання Договору, 15.06.2016р., керівником Червонослобідського МПД ДП "Укрспирт" був Францішко Борис Степанович.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що особа, яка підписала Договір укладений між ДП "УДЦР" та ДП "Укрспирт" - Нестор Р.Б. є неуповноваженою особою на вчинення будь-яких юридичних дій від імені ДП "Укрспирт". Доказів протилежного сторонами суду надано не було.

Так, за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що у господарських відносинах правочин підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Як встановлено, матеріали господарської справи не містять документів та доказів на їх обґрунтування щодо повноважень та права підпису вказаного Договору Нестором Р.Б.

Таким чином, виходячи з аналізу правових норм, Договір, укладений представником юридичної особи або керівником її відособленого підрозділу без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих повноважень, повинен бути визнаний недійсним як такий, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, документи надані позивачем не відповідають вимогам ст.. 180 Господарського кодексу України, згідно якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладанні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити премет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договору визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Так спірним договором не передбачено ані ціни договору, ані місця і способу надання послуг, а тому договір і з цих підстав не може бути визнаний укладеним. Більше того, майже всі документи наявні в матеріалах справи підписані лише однією стороною, а саме позивачем.

Що стосується доводів апелянта, стосовно того, що з банківських виписок вбачається, що відповідачєм було здійснено проплати за спірним договором, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.Грошові кошти що були внесені від імені відповідача готівковим способом оплати. Що є на думку відповідача неприпустимим, оскільки відповідач є державним підприємством, та у ДП "Укрспирт"відсутній обіг готівкових коштів взагалі.

Так виходячи з вищевикладеного та відповідно до ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Ураховуючи зазначене та те, що вказаний Договір не відповідає законодавчим вимогам, останній є недійсним з моменту його вчинення, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, позовні вимоги ДП "УДЦР" про стягнення з ДП "Укрспирт" заборгованості у розмірі 1252,80грн. не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача, як безпідставні та необґрунтовані.

Підсумовуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що за приписами ст. ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись чинним законодавство України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" в повному обсязі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а тому рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Український державний центр радіочастот"- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2017р. у справі № 911/2369/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2369/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

С.Р. Станік