ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р.Справа № 922/3563/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія здоров'я плюс", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм", Харківська область, м. Мерефа
про стягнення 30094,45 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 03.11.2017р.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 23.12.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія здоров'я плюс" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (відповідач) про стягнення основного боргу у розмірі 16742,15 грн., 3% річних у розмірі 1384,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11967,71 грн. Окрім того , позивач просить стягнути з відповідача судовий збір ту розмірі 1600,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем договору поставки №01/09/13-я-49 від 01.09.2013р. в частині оплати товару.

Ухвалою господарського суду від 25.10.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.11.2017р.

Ухвалою господарського суду від 07.11.2017р. відкладено розгляд справи на 20.11.2017р., у зв'язку з неявкою представника відповідача.

Ухвалою господарського суду від 20.11.2017р. відкладено розгляд справи на 06.12.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні 06.12.2017 року підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Через канцелярію суду надав письмові пояснення (вх.№40667 від 06.12.2017р.) та заяву про виправлення технічної помилки в позовній заяві (вх. №40654 від 06.12.2017р.) в частині ініціалів директора ТОВ "Компанія здоров`я плюс". Дані документи досліджено судом і долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.12.2017р. позовні вимоги не визнавав, просив в позові відмовити, заявив клопотання про застосування позовної давності до частини позовних вимог.

В обгрунтування заперечень на позов відповідач у відзиві на позов та у письмових поясненнях (арк. 78- 80, 91-93) зазначив, що після отримання від позивача товару у травні, червні, липні та жовтні 2014 товару згідно накладних, зазначених у позовній заяві, відповідач перерахував на рахунок позивача кошти платіжними дорученнями: №2780 від 24.09.2014р. суму 1724,42 грн. та №2963 від 06.10.2014р. суму 6724,42 грн., більша частина яких була перерахована за спірний товар. Відповідач зазначив, що на даний час він позбавлений можливості перевірити сальдо взаєморозрахунків з позивачем, оскільки 27.06.2017р. було здійснено несанкціоноване втручання в роботу комп'ютерів ТОВ "Реній Фарм" за допомогою комп'ютерного вірусу "Petya.A", після чого відповідач звернувся до Харківського ВП ГУ НП в Харківській області з відповідною заявою.

Разом з тим, відповідач зазначив, що позивачем не надано довіреностей на підтвердження отримання відповідачем спірного товару. Окрім того, відповідач вважає неналежними доказами спірні видаткові накладні, так як вони не містять ПІБ та посад осіб, які приймали товар, а також ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків, так як даний ОСОБА_1 не містить зазначення ПІБ посадової особи, що його підписала. Відповідач також вважає, що строк оплати спірного товару не настав, так як відповідно до умов п. 5.1. договору обов'язок оплати товару виникає у відповідача після його реалізації третім особам, однак відповідач спірний товар не реалізував, про що відповідач щомісячно повідомляв позивача шляхом направлення на його електронну адресу звітів про нереалізований товар, копії яких позивачем до матеріалів не надано. При цьому відповідач повідомив суду, що через вищевказану вірусну атаку та внаслідок спливу трьох років з 2014 р. він також не має можливості надати копії відправлених позивачу звітів про нереалізований товар. Відповідач також зазначив, що позовна заява підписана ОСОБА_3, але керівником ТОВ "Компанія здоров`я плюс" є ОСОБА_4

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно, повно дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.09.2013р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки №01/09/13-я-49 (далі - договір), згідно з умовами п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідачу визначений цим договором товар, а покупець зобов'язався прийняти та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 2.2 договору сторони погоджують асортимент та кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що поставляється сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно з пунктами 10.1, 10.2 договору цей договір дійсний з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, і діє протягом одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий строк, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, на виконання договору поставив відповідачу товар на загальну суму 16742,15 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними:

- №ЗП-00719 від 14.05.2014р. на суму 897,84 грн.;

- №ЗП-00947 від 20.06.2014р. на суму 1372,92 грн.;

- №ЗП-00948 від 20.06.2014р. на суму 584,28 грн.;

- №ЗП-00949 від 20.06.2014р. на суму 518,64 грн.;

- №ЗП-01104 від 18.07.2014р. на суму 2276,08 грн.;

- №ЗП-01522 від 08.10.2014р. на суму 5147,83 грн.;

- №ЗП-01539 від 13.10.2014р. на суму 797,76 грн.;

- №ЗП-01633 від 23.10.2014р. на суму 1329,60 грн.;

- №ЗП-01634 від 23.10.2014р. на суму 1261,44 грн.;

- №ЗП-01635 від 23.10.2014р. на суму 1371,36 грн.;

- №ЗП-01636 від 23.10.2014р. на суму 1184,40 грн. (арк. 15-19, 21-25, 59, 71).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.1 договору оплата за поставлену партію товару здійснюється відповідачем по мірі реалізації поставленого товару кожні 30 календарних днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам.

Оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 5.4 договору покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар кожні 30 днів, після чого він направляється постачальнику.

Відповідно до п. 6.1 договору граничним терміном реалізації товару являється 90 діб, після чого поставлений, але не реалізований, товар підлягає поверненню позивачу.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що з настанням строку, передбаченого п.6.1 договору, позивач зобов'язаний вивести нереалізований товар у 5 денний строк. Відповідач додатково сповіщає позивача про настання граничного терміну реалізації товару шляхом направлення письмового повідомлення по факсу чи поштовим переказом.

Позивач стверджує, що відповідач в порушення умов договору товар не оплатив, внаслідок чого у відповідача утворився борг перед позивачем у розмірі 16742,15 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Щодо доводів відповідача про те, що строк оплати товару не настав, так як відповідно до умов п. 5.1. договору обов'язок оплати товару виникає у відповідача після його реалізації третім особам і, що позивачем не надано доказів реалізації відповідачем спірного товару, суд зазначає наступне.

Сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених позивачем протягом строку дії договору (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за поставлену партію товару здійснюється відповідачем по мірі реалізації поставленого товару кожні 30 календарних днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам.

При цьому у п. 6.1 договору передбачено, що граничним терміном реалізації товару являється 90 діб, після чого поставлений, але не реалізований, товар підлягає поверненню позивачу.

Аналіз наведених умов спірного договору у сукупності з нормами матеріального права дає підстави для висновку, що нереалізація товару протягом 90 днів з моменту поставки та невчинення покупцем (відповідачем) зі спливом вказаного строку передбачених договором дій щодо повернення товару постачальникові (позивачеві), тягне за собою обов'язок покупця оплатити товар.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 15.03.2017р. у справі № 911/4620/15, від 09.08.2017р. у справі № 910/17610/15.

Окрім того, п. 6.2 договору передбачено, що з настанням строку, передбаченого п. 6.1 договору, позивач зобов`язується вивести нереалізований товар у 5-ти денний строк та відповідач додатково сповіщає про настання граничного терміну реалізації товару шляхом направлення письмового повідомлення по факсу чи поштовим переказом.

Враховуючи те, що сторонами у договорі був передбачений граничний термін оплати поставленого товару (90 діб) і те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем позивачеві письмового повідомлення по факсу чи поштовим переказом про настання граничного терміну реалізації товару, а також відсутні докази повернення відповідачем позивачеві нереалізованого товару, посилання відповідача на те, що строк реалізації товару не настав, суд вважає необгрунтованими.

Щодо заперечень відповідача стосовно відсутності у видаткових накладних ПІБ та посад осіб, які приймали товар, суд зазначає наступне.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Такими доказами можуть бути, зокрема, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

На підтвердження факту поставки відповідачу товару на загальну суму 16742,15 грн. позивачем до матеріалів справи надано копії видаткових накладних, які зазначені в акті звірки взаєморозрахунків від 09.12.2014 р. (арк. 26), а також деякі товарно-транспортні накладні, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні.

Зі змісту видаткових накладних вбачається, що вони підписані з боку позивача та відповідача, а також містять печатку ТОВ "Компанія здоров`я плюс" та ТОВ "Реній Фарм". Оригінали видаткових накладних оглянуті та досліджені судом в судовому засілданні.

Будь-яких доказів щодо підробки підпису з боку ТОВ "Реній Фарм", а також щодо втрати або викрадення печатки ТОВ "Реній Фарм" відповідачем не надано.

Отже, з видаткових накладних вбачається, що вони містять підпис осіб, посвідчених печаткою ТОВ "Реній Фарм", відсутність назви на видаткових накладних, особистий підпис яких міститься на цих видаткових накладних, не спростовує сам факт здійснення позивачем поставки товару за договором та факт отримання вказаного товару відповідачем.

Окрім того, неправильно зазначене у документах бухгалтерського обліку та фінансової звітності посадове положення осіб відповідача або не зазначення їх взагалі не тягне за собою припинення господарських зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.12.2015р. по справі № 918/468/15.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача стосовно відсутності довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, з огляду на наступне.

Передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення, але не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/повернення або прийняття товарів.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції, у даному випадку - прийнятті товару від позивача. Відсутність на видаткових накладних такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" при наявності особистого підпису особи, яка здійснила приймання товару, завіреного печаткою ТОВ "Реній Фарм", не спростовує сам факт отримання відповідачем товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.07.2014р. по справі № 904/7908/13.

Суд також звертає увагу, що у письмових поясненнях (арк. 91) відповідач фактично визнав отримання відповідачем спірного товару, оскільки відповідачем зазначено про отримання ним від позивача у травні, червні, липні та жовтні 2014 товару за накладними, зазначеними у позовній заяві.

Щодо доводів відповідача про те, що позовну заяву підписано неповноважною особою, а саме ОСОБА_3, а не директором ТОВ "Компанія здоров`я плюс" ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про виправлення технічної описки у позовній заяві (вх. №40654 від 06.12.2017р.) в частині ініціалів директора ТОВ "Компанія здоров`я плюс" , в якій він просить суд вважати вірним ПІБ директора ТОВ "Компанія здоров`я плюс" - ОСОБА_4, замість помилковло зазначеного - ОСОБА_3 Вказана заява підписана директором ТОВ "Компанія здоров`я плюс" - ОСОБА_4 та скріплена печаткою позивача .

Суд також приймає до уваги, що підпис особи, яка підписала позовну заяву, скріплений печаткою ТОВ "Компанія здоров'я плюс".

Підсумовуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач порушив граничні строки, встановлені договором, не оплатив поставлений товар, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором у розмірі 16742,15 грн.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, викладеного у додаткових поясненнях (арк. 91-93), суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

При цьому господарським судам слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2014р. між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого у відповідача наявна заборгованість за спірними видатковими накладними у розмірі 16967,42 грн.

Стосовно заперечень відповідача, що акт взаємних розрахунків не містить зазначення ПІБ посадової особи, що підписала зазначений акт, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту акту звірки взаємних розрахунків на ньому наявні підписи обох сторін договору та печатки підприємств.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази втрати, викрадення чи використання печатки ТОВ "Реній Фарм" третіми особами, доводи відповідача про те, що акт звірки взаємних розрахунків не був підписаний з боку відповідача, суд вважає необгрунтованими.

Враховуючи підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, є дією, що свідчить про визнання боргу відповідачем, суд дійшов висновку, що відповідна дія свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

За таких обставин, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строки, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 16742,15 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1384,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11967,71 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання основного зобов'язання, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1384,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11967,71 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 610, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія здоров`я плюс" (49000, АДРЕСА_1, ) основний борг у розмірі 16742,15 грн., 3% річних у розмірі 1384,59 грн., інфляційні втрати у розмірі 11967,71 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_5

922/3563/17