ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Справа № 923/831/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопетрівське"с. Новопетрівка Нижньосірогозького району Херсонської області

про стягнення 467873 грн. 34 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважений представник ОСОБА_1, дов. № 01/01-17 від 09.10.2017; ОСОБА_2 - керівник;

від відповідача - уповноважений представник ОСОБА_3, довіреність № б/н від 09.10.2017.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія" (позивач, ТОВ «ВТК «Скіфія») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопетрівське" (відповідач) про стягнення 467873 грн. 34 коп.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши представників сторін, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд

встановив:

Між ТОВ "Новопетрівське" (Покупець) і ТОВ «ВТК «Скіфія» (Продавець) 08.05.2012 року був укладений договір купівлі-продажу № ПР20/05-2012 (далі - договір), за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Договір підписаний сторонами без зауважень, скріплений печаткою. Протягом дії Договору в нього не вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначений Договір суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки, правовідносини, які витікають із нього, регулюються ст. 264-271 ГК України.

Вищевказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Однією з підстав виникнення господарського зобовязання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобовязання, які є одним із видів господарських зобовязань, - це цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на корить другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що визначаються законами, а також із дій осіб, які за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків є договори.

Відповідно до п.1.2. договору найменування товару: насіння соняшнику «Аламо» в кількості 1,000 тони, «Альманзор» в кількості 1,0 тони, «Курсор» в кількості 3,0 тони, насіння соняшнику «Фаворит» в кількості 3,0 тони, насіння соняшнику «Форвард» в кількості 4,0 тони 40 кілограм, насіння соняшнику «Фундуле 225» в кількості 1,0 тони на загальну суму 348200,00 грн.

Відповідно до п.4.1 договору товар має бути поставлений покупцю в строк не пізніше десяти календарних днів з моменту підписання договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач - ТОВ «ВТК «Скіфія» свої зобовязання за договором купівлі-продажу № ПР20/05- 2012 виконало в повному обсязі на суму 348200,00 грн., що підтверджується належно оформленою видатковою накладною №РН-0000035 від 08.05.12р. Вказаний товар отриманий представником ТОВ «Новопетрівське» ОСОБА_4, відповідно до довіреності №16 від 08.05.12р., без зауважень та заперечень, про що свідчить підпис та печатка на видатковій накладній.

Відповідно до положень ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Підпунктом 5.1 договору передбачено, що Покупець здійснює оплату за поставлений товар у розмірі 100% в строк до 01.11.2012р.

На думку позивача, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар не виконав. Погашення заборгованості, як стверджує позивач, ТОВ «Новопетрівське» здійснювало частковими платежами:

1) 07 листопада 2014 року було перераховано 47600,00 гривень;

2) 28 листопада 2014 року було перераховано 30000,00 гривень;

3) 12 грудня 2014 року було перераховано 270600,00 гривень.

Згідно п.2.3 договору ціна товару розрахована по курсу НБУ 7,98 грн. за 1 долар США на дату поставки товару та є попередньою. Ціна товару може бути змінена за умови зміни курсу долара США на дату оплати товару.

За умовами п.2.4. В разі зміни вартості товару на дату оплати буде складено протокол, підписаний обома сторонами.

Позивач у позові зазначає, що у звязку з тим, що на дату кожної часткової оплати курс долара, згідно курсу валют НБУ, значно підвищився, він (позивач, ТОВ «ВТК «Скіфія») провів коригування вартості проданих товарів та направив ТОВ «Новопетрівське» три протоколи про зміну ціни та вартості поставленого товару на кожну дату оплати із новою вартістю, згідно яких загальна вартість відвантаженого товару з урахуванням курсової різниці склала на 12.12.2014 року, враховуючі суми та дати оплат, 679921,00 гривень.

На думку позивача, непогашена сума заборгованості складає 331721,00 гривень, яка вирахувана як різниця між вартістю по накладній № РН-0000035 від 08.05.12 р. та вартістю згідно протоколу №1 від 07.11.2014 р., протоколу №2 від 28.11.2014 р., протоколу №3 від 12.12.2014 р.

Посилаючись на приписи ст..625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 49102,34 грн. та штраф у розмірі 87050,00 грн., передбачений п.7.2. договору, оскільки починаючи з 01.11.2012 р. відповідачем порушуються умови договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно приписів ст..632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст..180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Частиною 3 ст.180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч.3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Судом встановлено, що спору між сторонами щодо стягнення з відповідача 348200,00 грн. вартості товару, зазначеної у видатковій накладній №РН-0000035 від 08.05.2012 року немає

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору щодо оплати товару позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000039 від 08.05.2012 року на суму 348200,00 грн. (а.с.89).

Суд констатує, що розрахунки за товар відповідачем проводились з порушенням умов договору, але в призначенні платежів в платіжних дорученнях №407 від 24.10.2013 р., №261 від 22.07.2014 р., №417 від 29.09.2014 р., №450 від 07.11.2014 р., № 451 від 07.11.2014 р. №481 від 28.11.2014 р., №492 від 12.12.2014 р. йде посилання на рахунок №СФ-0000037 від 31.05.2013 р. (а.с.141-147).

Суд звертає увагу сторін, що ні позивачем ні відповідачем не надано на вимогу суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження оплати саме рахунку-фактури №СФ-0000039 від 08.05.2012 року на суму 348200,00 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо неможливості встановлення дати розрахунків за договором купівлі-продажу № ПР20/05-2012.

В своїх письмових поясненнях (а.с.87) позивач зазначає, що первинні протоколи про зміну ціни та вартості поставленого товару по договору були надані особисто в руки представнику відповідача у грудні 2014 року, але доказів вручення суду не надано.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів погодження з відповідачем ціни товару на дату оплати, не надано підписаних обома сторонами протоколів, як передбачено умовами договору, - відсутні правові підстави задоволення позову.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1.Відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя В. В. Литвинова