РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/16014/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний регіон»

до Публічного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний»

про стягнення 3363604,40 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Брагінський П.О. (представник за договором);

від відповідача - Кикіш С-М.Р. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Південний регіон» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний» про стягнення заборгованості за Договором поставки №11 від 08.02.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов зазначеного договору, поставив відповідачеві товар, однак відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору отриманий товар не оплатив, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 2879749 грн.

Крім того, позивач просить стягнути, за порушення грошового зобов'язання, нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 331174,32 грн., 3% річних в розмірі 39245,33 грн. та інфляційні втрати в сумі 113435,80 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3363604,40 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, зо відповідно до умов п.2.1 укладеного договору, сторони погодили, що оплата поставленого позивачем товару здійснюється відповідачем через тридцять календарних дів від дати поставки товару відповідно до погодженого сторонами графіку. Так, відповідач зазначає, що сторонами не було погоджено відповідного графіку, а відтак останній вважає, що наразі строк оплати поставленого позивачем товару не настав. Крім того, відповідач зазначив, що вертався до позивача із пропозицією укласти такий графік, проте позивачем останній погоджено не було.

Також відповідач зазначає, що позивачем не було додержано передбаченого договором порядку досудового врегулювання спору, оскільки останній не звертався до відповідача із претензіями про щодо сплати заборгованості.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, в ході розгляду справи, 24.11.2017 відповідачем через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про колегіальний розгляд справи.

Розглянувши в судовому засідання заявлене Публічним акціонерним товариством «Київський завод шампанських вин «Столичний» клопотання про колегіальний розгляд справи, суд відхилив останнє, з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.4-6 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Проте, суд зазначає, що питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом із урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

З огляду на обставини справи, спірні матеріально-правові відносини, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що категорія даного спору, а також його обставини, не зумовлюють істотної складності справи, у зв'язку із чим, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Публічного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний» про призначення колегіального розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південний регіон» (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Київський завод шампанських вин «Столичний» (далі - відповідач, покупець) укладено Договір поставки №11, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити виноматеріал шампанський необроблений (товар) для виробництва ігристих вин (шампанського) в наступному асортименті, орієнтовній кількості і за вказаними нижче цінами: Рислінг, врожаю 2016 року, в кількості 23000 Дал., вартістю 11533500 грн. разом з ПДВ та Шардоне, врожаю 2016 року, кількістю 27000 Дал., вартістю 4570500 грн. разом з ПДВ (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, загальна сума договору складає сумарну вартість товару, поставленого протягом дії даного договору.

Згідно з п.1.3 Договору, товар (виноматеріал) поставляється партіями автомобільним транспортом. Партією поставки є один автомобіль.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що покупець проводить оплату кожної отриманої партії виноматеріалу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару, згідно затвердженого сторонами графіку.

За умовами п.2.2 Договору, датою поставки партії товару вважається дата, зазначена у відповідній товарно-транспортній накладній за якою здійснюється поставка.

Відповідно до п.5.1 Договору, в разі невиконання чи неналежного виконання сторонами взятих на себе за даним договором зобов'язань до винної сторони застосовуються санкції, передбачені чинним законодавством України.

Пунктом 5.5 Договору сторони погодили, що за порушення терміну оплати товару, згідно п.2.1 договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості неоплаченого товару за кожний календарний день прострочення платежу.

Згідно з п.8.1 Договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.08.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачеві товар, обумовлений договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №1 від 15.02.2017, №2 від 17.02.2017, №3 від 22.02.2017, №4 від 22.02.2017, №5 від 07.03.2017, №6 від 15.03.2017, №7 від 05.04.2017 на загальну суму 2879749 грн. та копіями товарно-транспортних накладних №000001 від 15.02.2017, №000002 від 17.02.2017, №000004 від 22.02.2017, №000003 від 22.02.2017, №000005 від 07.03.2017, №000006 від 15.03.2017, №000007 від 05.04.2017. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін, доказів щодо наявності спорів стосовно якості або кількості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Разом з тим, позивач на виконання умов договору №003 від 03.01.2017 поставив відповідачеві товар, обумовлений договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №15 від 23.01.2017, №84 від 04.05.2017, №106 від 25.05.2017, №115 від 01.06.2017, №142 від 29.06.2017, №172 від 31.07.2017 та копіями рахунків №17 від 23.01.2017, №109 від 04.05.2017, №136 від 24.05.2017, №146 від 01.06.2017, №178 від 23.07.2017, №217 від 25.07.2017. Вказані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін, доказів щодо наявності спорів стосовно якості або кількості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Однак відповідач поставлений товар не оплатив, що не заперечується самим відповідачем, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість в сумі 2879749 грн.

Положеннями ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт існування заборгованості в розмірі 2879749 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, заперечення відповідача стосовно не узгодження сторонами графіку оплати поставленого позивачем товару, судом відхиляються з огляду на наступне.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За умовами п.2.1 Договору покупець проводить оплату кожної отриманої партії виноматеріалу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару, згідно затвердженого сторонами графіку.

Так, доказів на підтвердження узгодження сторонами графіку, матеріали справи не місять, однак, відсутність графіку, жодним чином не змінює строк оплати, який визначено сторонами в умовах Договору, а саме: через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 2879749 грн. заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 39245,33 грн. та інфляційні втрати в розмірі 113435,80 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що при здійснені вказаного нарахування позивачем допущено арифметичні помилки.

Так, здійснивши власний перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 110442,73 грн. та трьох відсотків річних в сумі 38926,35 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 331174,32 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За умовами п.5.5 Договору, за порушення терміну оплати товару, згідно п.2.1 договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості неоплаченого товару за кожний календарний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що при здійснені вказаного нарахування позивачем також допущено арифметичні помилки.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок заявлених позивачем до стягнення суми пені, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 330868,69 грн. пені.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

В той же час, щодо заперечень відповідача, стосовно недодержання позивачем досудового порядку врегулювання спору який передбачено укладеним між сторонами договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за умовами пунктів 7.1 та 7.2 Договору постачальник і покупець вживатимуть всі можливі заходи до вирішення сперечок і розбіжностей, які можуть виникнути з цього Договору або у зв'язку з ним, шляхом переговорів. У випадку, якщо сторони не зможуть дійти згоди, всі суперечки і розбіжності підлягають вирішенню в Господарському суді відповідно до чинного законодавства України.

Однак суд зазначає, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі №1-2/2002).

Суд також зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом.

Окрім того, частиною 1 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Таким чином, заперечення відповідача у цій частині визнаються судом необґрунтованими та безпідставними.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 27; ідентифікаційний код 30373419) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний регіон» (68251, Одеська обл., Саратський район, с. Зоря, вул. Першотравнева, буд. 229-А; ідентифікаційний код 31510 (два мільйона вісімсот сімдесят дев'ять тисяч сімсот сорок дев'ять) грн. заборгованості, 38926 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот двадцять шість) грн. 35 коп. 3% річних, 110442 (сто десять тисяч чотириста сорок дві) грн. 73 коп. інфляційних втрат, 330868 (триста тридцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 69 коп. пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 50399 (п'ятдесят тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 81 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 12.12.2017

Суддя Я.В. Маринченко