ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 916/1912/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Величко Т.А.

суддів: Бєляновського В.В.

ОСОБА_1

(згідно розпорядження керівника апарату від 06.12.2017р. №1367 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи)

при секретарі Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2;

від відповідача-1 не зявився;

від відповідача-2 не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства „ВІКТОР

на рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2017р.

по справі № 916/1912/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО

2. Фермерського господарства „ВІКТОР

про стягнення 121001,81 грн.,

В судовому засіданні 13.12.2017 року згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС (далі позивач, ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО (далі відповідач-1, ТОВ „СОВАГРО) та Фермерського господарства „ВІКТОР (далі відповідач -2, ФГ „ВІКТОР) про (з врахуванням заяви про збільшення вимог позову від 04.09.2017 року (а/с 36-76)) солідарне стягнення з відповідачів 121001,81 грн. заборгованості, з яких: 41980,20 грн. основного боргу у вигляді оцінки вартості товару (різниці за курсом), 65094,49 грн. штрафу, 533,70 грн. 3% річних, 9113,23 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. ст. 173, 193, 202, 229, 230, 231 ГК України, ст. ст. 11, 509, 513, 514, 519, 525, 526, 530, 533, 543, 599, 610, 611, 625, 627-629, 632, 694 ЦК України та вмотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання умов пунктів 5.3, 6.1 договору купівлі-продажу (на умовах відстрочення платежу) №01-01-08, укладеного 05.02.2008 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» (продавець) та ФГ „ВІКТОР (покупець), предметом якого є купівля продаж засобів захисту рослин на умовах відстрочення платежів, призвело до заборгованості ФГ „ВІКТОР, що в свою чергу стало підставою для нарахування розміру неустойки у відповідності до умов п.п. 8.2, 8.4 зазначеного договору, а також, нарахування інфляційних втрат і три процентів річних, в порядку ст. 625 ЦК України. Вподальшому, 12.01.2011 року між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО та ФОП ОСОБА_2, в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України укладено угоду № 56-ТА, а 02.07.2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС, в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України укладено угоду №326/07-12 за умовами якого первісний кредитор (ФОП ОСОБА_2М.) відступаив новому кредиторові (ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС) право вимоги виконання ФГ „ВІКТОР грошового зобовязання зі сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, що виникли за договором купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу № 01-01-08 від 05.02.2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за угодою № 326/07-12 від 08.08.2014 року між ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС (кредитор) та ТОВ „СОВАГРО (поручитель) було укладено договір поруки № 07-08-2014 за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання грошового обовязку ФГ „ВІКТОР за договором купівлі-продажу (на умовах відстрочення платежу) №01-01-08, укладеного 05.02.2008 року. Зважаючи на ту обставину, що ТОВ „СОВАГРО не виконані умови договору поруки № 07-08-2014 від 08.08.2014 року, ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС звернулось до місцевого господарського суду з позовом про стягнення в порядку ст. 554 ЦК України 41980,20 грн. основного боргу у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), 65094,49 грн. штрафу, 533,70 грн. 3% річних, 9113,23 грн. інфляційних втрат та 4280,19 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.08.2017 року порушено провадження у справі № 916/1912/17 з прийняттям позову до розгляду.

Ухвалою місцевого господарського суду від 08.08.2017 року відкладено розгляд справи № 916/1912/17 на 22.09.2017 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області по справі № 916/1912/17 задоволено клопотання ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, призначеного на 22.09.2017 року.

Ухвалою місцевого господарського суду від 22.09.2017 року, в порядку ст. ст. 77, 74-1 ГПК України розгляд справи № 916/1912/17 відкладено на 29.09.2017 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2017 року по справі № 916/1912/17 (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС до Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО та Фермерського господарства „ВІКТОР про стягнення 121001,81 грн. задоволені. Стягнуто солідарно з Фермерського господарства „ВІКТОР та Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС 41980,20 грн. заборгованості у вигляді до оцінки вартості товару(курсової різниці), 65094,49 грн. штрафу, 533,70 грн. 3% річних, 9113,23 грн. інфляційних втрат, 4280,19 грн. пені. Стягнуто солідарно з Фермерського господарства „ВІКТОР та Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС 1816,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду обґрунтовано положеннями ст. ст. 11, 509, 526, 610, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 175, 193 ГК України та вмотивовано доведеністю позивам певними засобами доказування своїх вимог, що зумовлює їх задоволення у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду від 29.09.2017 року, ФГ „ВІКТОР звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скаржник в апеляційній скарзі наголошує на тому, що місцевим господарським судом не було належним чином повідомлено ФГ „ВІКТОР про час, дату та місце розгляду справи, що унеможливило ФГ „ВІКТОР скористатись правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, а відтак, у відповідності до вимог ст. 104 ГПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню. Скаржник також наголошує на тому, що місцевим господарським судом не звернуто уваги на положення ст. 516 ЦК України зважаючи на відсутність письмового повідомлення скаржника про заміну кредитора у зобовязанні шляхом відступлення права вимоги від ФОП ОСОБА_2 до ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС, що є підставою для звільнення боржника від відповідальності.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 року по справі № 916/1912/17 відновлено ФГ „ВІКТОР процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2017 року, апеляційну скаргу ФГ „ВІКТОР прийнято до провадження колегією суддів, сформованої на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2017 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 року по справі № 916/1912/17, в порядку п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційну скаргу ТОВ „СОВАГРО повернуто скаржнику.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС зазначило, що оскаржуване рішення суду від 29.09.2017 року вважає таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, у звязку з чим просить суд відмовити в задоволені вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 року, в порядку ст. ст. 74-1, 77 ГПК України розгляд справи № 916/1912/17 було відкладено на 07.12.2017 року в режимі відеоконференції внаслідок задоволення відповідного клопотання заявника.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду 06.12.2017 року за № 1387 „Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи призначено здійснення повторного автоматизованого розподілу справи № 916/1912/17 з підстав знаходження одного із членів колегії суддів по цій справі на лікарняному.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року справу № 916/1912/17 прийнято до провадження колегією суддів, визначеною протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.12.2017 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 24.11.2017 року, в порядку ст. ст. 74-1, 77 ГПК України розгляд справи № 916/1912/17 в режимі відеоконференції було відкладено на 13.12.2017 року.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, інші учасники процесу належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, втім, в засідання суду не зявились, тим самим не скористались своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 99 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, що 05.02.2008 року між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО (продавець) та ФГ „ВІКТОР (покупець) укладений договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №01-01-08, предметом є купівля продажу захисту рослин на умовах відстрочення платежу (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невідємною частиною цього договору.

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено, що товар може передаватися покупцю партіями та товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, та/або видаткових накладних, що є невідємною частиною цього договору.

Оплата товару проводиться наступним чином: 30% від вартості товару оплачується покупцем протягом 3х робочих днів із моменту підписання договору, 70% від вартості товару оплачується покупцем до 15 листопада 2009 року (п.5.3. договору).

Відповідно до п. 8.2. договору за прострочення виконання зобовязань покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Пунктом 8.4 договору обумовлено, що за несплату або несвоєчасну оплату вартості товару покупець сплачує штраф в розмірі 15 % від вартості неоплаченого товару та інші штрафні санкції у відповідності до чинного законодавства України.

Договір діє з моменту його підписання об обома сторонами до повного виконання сторонами обовязків по договору (п. 11.1).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін..

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України)

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору купівлі продажу від 05.02.2008 року, ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО на адресу ФГ „ВІКТОР за видатковими накладними було поставлено товар на загальну суму 731169,68 грн., яка ФГ „ВІКТОР сплачена частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, що засвідчено банківськими виписками від 29.02.2008 року на суму 270000,00 грн., від 19.12.2008 року на суму 47849,13 грн., від 22.12.2008 року на суму 80000,00 грн., від 26.12.2008 року на суму 50000,00 грн., від 29.12.2008 року на суму 70000,00 грн., від 29.01.2009 року на суму 80000,00 грн., від 26.03.2009 року на суму 106114,14 грн. з врахуванням тієї обставини, що частину вартості отриманого товару було повернуто на підставі накладної № 47 від 09.06.2008 року на суму 27206,40 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає свою увагу на тому, що матеріали справи не містять в собі будь яких документальних доказів на спростування викладеної вище обставини.

З матеріалів справи також вбачається, що між продавцем та покупцем 09.07.2008 року укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі продажу (на умовах відстрочення платежу) № 01-01-08 від 05.02.2008 року в примітках якого обумовлено, що у тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(A1/A2)*B, де S-ціна на момент оплати; В-ціна на момент підписання; А2- курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору; А1курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 ст.524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що сторони дійшли згоди про те, що грошове зобовязання за договором купівлі продажу має виконуватись у гривневій одиниці з врахуванням з курсу долара США на день фактичної оплати вартості товару, яка на дату укладення зазначеної вище додаткової угоди № 1 від 09.07.2008 року до договору купівлі продажу (на умовах відстрочення платежу) № 01-01-08 від 05.02.2008 року, становила - 5,05грн./дол.США.

Виходячи з викладеного та наявних в матеріалах справи документальних доказів, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про доведеність позивачем наявності у ФГ „ВІКТОР заборгованості за договором купівлі продажу (на умовах відстрочення платежу) № 01-01-08 від 05.02.2008 року в розмірі 41980,20 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. договору, за прострочення виконання зобовязань покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Пунктом 8.3 договору сторони обумовили, що відповідно до ст. 259 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

За викладених обставин з врахуванням доведеності документальними доказами обставини порушення ФГ „ВІКТОР строків виконання свого грошового зобовязання за зазначеним вище договором купівлі продажу, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування ФГ „ВІКТОР розміру пені в сумі 4280,19 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія судів апеляційної інстанції також, зважаючи на доведеність документальними доказами обставини наявності у ФГ „ВІКТОР заборгованості за договором купівлі продажу від 05.02.2008 року, погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність законних підстав для нарахування ФГ „ВІКТОР інфляційних втрат в сумі 9113,23 грн. та 533,70 грн. 3% річних.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 12.01.2011 року між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено угоду № 56-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги, в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) відповідно до якого первісний кредитор (ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО) відступає новому кредитору (ФОП ОСОБА_2М.) право вимоги виконання ФГ „ВІКТОР зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, 3% річних, штрафу та інфляційних витрат, що виникла у боржника за договором купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008 року.

В подальшому, 02.07.2012 року між ФОП ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС (новий кредитор) було укладено угоду №326/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) за умовами якого, первісний кредитор (ФОП ОСОБА_2М.) відступає новому кредитору (ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС) право вимоги виконання ФГ „ВІКТОР зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, що виникли у боржника внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі продажу № 01-01-08 від 05.02.2008 року.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов зазначеної вище угоди, ФОП ОСОБА_2 за актом приймання передачі передано позивачу перелік документів підтверджуючих порушення ФГ „ВІКТОР грошового зобовязання, обумовленого договором купівлі продажу від 05.02.2008 року.

Частиною 1 ст.510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частина 1 ст.513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно приписів ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.516 ЦК України).

Серед доводів апеляційної скарги скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом не враховані положення ст. 516 ЦК України зважаючи на ту обставину, що ФГ „ВІКТОР про зміну кредитора не був письмово повідомлений, що є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушене зобовязання.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наведені вище положення є засобом охорони майнових інтересів боржника у разі зміни кредитора у зобовязанні, яке може відбутись і без згоди боржника, виходячи з положення ст. 516 ЦК України, разом з цим, боржник має право аргументувати свої заперечення проти вимог кредитора і письмове повідомлення боржника про зміну кредитора впливає лише на обсяг заперечень боржника, який визначається моментом предявлення боржнику вимог новим кредитором, проте, відсутність письмового повідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобовязання. Тому, доводи скаржника про те, що відсутність письмового повідомлення боржника про зміну кредитора є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушене зобовязання, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Матеріали справи також свідчать, що 08.08.2014 року між ТОВ „СОВАГРО (поручитель), та ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС (кредитор) укладено договір поруки №07-08-2014 за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання грошового обовязку боржника - ФГ „ВІКТОР зі сплати суми заборгованості та нарахованого розміру пені, 3% річних, штрафу і інфляційних втрат, що утворились внаслідок неналежного та несвоєчасного виконання боржником грошового зобовязання за договором купівлі-продажу від 05.02.2008 року.

Пунктом 4.1. договору обумовлено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) божником обовязку за основною угодою, кредитор вправі звернутись із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного з врахуванням тієї обставини, що наявними в матеріалах справи документальними доказами підтверджено заборгованість ФГ „ВІКТОР за договором купівлі продажу від 05.02.2008 року, що зумовило нарахування штрафних санкцій, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність законних підстав для задоволення вимог позову про солідарне стягнення з ФГ „ВІКТОР та поручителя останнього ТОВ „СОВАГРО 41980,20 грн. заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), 65094,49 грн. штрафу, 533,70 грн. 3% річних, 9113,23 грн. інфляційних втрат та 4280,19 грн. пені.

Доводи скаржника про позбавлення останнього можливості скористатись процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України, внаслідок того, що місцевим господарським судом не було повідомлено скаржника належним чином про час, дату та місце розгляду позову, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються з мотивів спростування таких доводів матеріалами справи, які свідчать про отримання представником ФГ „ВІКТОР поштової кореспонденції суду по справі № 916/1912/17 і наявності у скаржника достатнього часу для реалізації своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України (а/с 104, 130).

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає наявності законних підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду від 29.09.2017 року.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 103, 105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства „ВІКТОР залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2017р. у справі № 916/1912/17 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя І.Г. Філінюк