КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2017 р. Справа№ 910/21378/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Алданової С.О.

Мальченко А.О.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Бесарабчик К.В. довіреність № 30/12-16 від 30.12.16

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авекс-Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року

у справі № 910/21378/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авекс-Груп"

про стягнення 120 330,79 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Авекс-Груп" 120 330,79 грн., з яких заборгованість за Договором поставки з відстрочкою платежу № КВ-0964 в розмірі 105 919,86 грн., пеню в розмірі 6 422, 22 грн., 7 988,71 грн. 36% річних (а.с.5-8).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі № 910/21378/16 позов задоволено повністю (а.с.259-265).

10 жовтня 2017 року ТОВ "Авекс-Груп" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Авекс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Баранець О.М., Алданова С.О.

26 жовтня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Авекс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Баранець О.М., Алданова С.О., справу призначено до розгляду на 14 листопада 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13 листопада 2017 року, у зв'язку з призначення судді Баранця О.М. суддею Верховного суду, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для розгляду справи № 910/21378/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Алданова С.О., Мальченко А.О.

14 листопада 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Авекс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Алданова С.О., Мальченко А.О.

14 листопада 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 05 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 05 грудня 2017 року представник ТОВ "Пластікс-Україна" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував (т.ІІ, а.с. 24).

Представник ТОВ "Авекс-Груп" у судове засідання 05 грудня 2017 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою ПАТ "Укрпошта" про причини повернення поштового відправлення "за закінченням встановленого строку зберігання", що в силу викладених у абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання застосування ГПК України судами першої інстанції" роз'яснень вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи (т.ІІ, а.с 29-32).

З огляду на викладене, а також враховуючи, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника ТОВ "Авекс-Груп" не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника вказаної особи.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

За змістом ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

30 вересня 2010 року між ТОВ "Пластікс-Україна" (далі - позивач), як постачальником та ТОВ "Авекс-Груп" (далі - відповідач), як покупцем укладено Договір поставки з відстрочкою платежу № КВ-0964 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця матеріали для реклами, поліграфії, будівництва, упаковки та аксесуари до них (далі - товар) в асортименті та кількості, відповідно до видаткових накладних, що є невід'ємними частинами цього договору, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і оплатити його (т.І, а.с. 12-14, 173-175).

Згідно до п. 5.2. Договору встановлено, що передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана покупцем у видатковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником. З цього моменту постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання по передачі товару покупцю.

Кількість товару встановлюється у видаткових накладних на поставку кожної окремої партії товару (п. 3.1 Договору).

Товар підлягає оплаті покупцем згідно вартості, визначеній у видаткових накладних, з урахуванням коефіцієнту перерахунку (п. 7.2. Договору).

Цей договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2010 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Цей договір може бути пролонгований на той же термін, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про його припинення. Така пролонгація може здійснюватись неодноразово (п.п. 13.1-13.2 Договору).

Позивач зазначає, що ним поставлено відповідачу товар, який відповідачем прийнято, але у встановлені строки не оплачено, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 105 919,86 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві та апеляційній скарзі посилався на те, що на договорі, видаткових накладних та довіреностях від імені Дібрівки А.М. поставлено підпис невідомою особою.

Надаючи оцінку вказаним обставинам слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження передачі відповідачу товару на загальну суму 111688,55 грн. позивачем надано наступні видаткові накладні у яких міститься посилання на спірний договір (т.І, а.с. 15-30, 176-189, 191, 193):

Номер накладноїДатаСума в грн.№ рахунку, з-ний у накладнійДата рахунку, зазначена у накладній
5382327.07.20167968,746686326.07.2.08.20161 084,286826129.07.2.08.20166 053,986865901.08.2.08.20163 225,916968303.08.2.08.201624 508,367065905.08.2.08.2016343,557065905.08.2.08.20168 988,767084708.08.2.08.20161 360,247084708.08.2.08.20169 851,687152709.08.2.08.20168 129,297209810.08.2.08.20164 585,677418417.08.2.08.201620 887,707513718.08.2.09.20161 201,208064406.09.2.10.201610 600,639234506.10.2.10.20162 006,709322010.10.2.10.2016891,869451412.10.2016
Всього:-111688,55 грн.--
Також позивачем надано скріплені печаткою відповідача довіреності № 00-00000855 від 26.07.2016, № 00-00001102 від 06.09.2016, № 00-00001246 від 12.10.2016 на отримання відповідних цінностей за визначеним у вказаних довіреностях рахункам (а.с. 190, 192, 194).

У висновку експертів № 3800/3801/17-32 від 12.06.2017 р., за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 р. у справі № 910/21378/16 (т.І, а.с. 207-221) зазначено, що встановити, чи виконано підписи від імені Дібрівки А.М. у Договорі від 30.09.2010 № КВ 0964 ним або іншою особою, не виявилося можливим; підписи від імені Дібрівки А.М. у видаткових накладних № 76726, № 76725, виконано не Дібрівкою А.М., а іншою особою; встановити, чи виконано підписи від імені Дібрівки А.М. у видаткових накладних № 61060, № 60201, № 58362, № 58106, № 57814, № 57810, № 57303, № 57292, № 56664, № 55792, № 55294 ним або іншою особою, не виявилося можливим; підписи від імені Дібрівки А.М. у довіреностях № 00-00000855, № 00-00001102, № 00-00001246 виконано не Дібрівкою А.М., а іншою особою."

За результатами вказаної експертизи експерт не дійшов однозначного висновку щодо особи, якою виконано написи на відповідних документах.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Поряд з цим, досліджувані експертами документи крім підписів містили також відтиски печатки відповідача.

Зокрема відтиск печатки відповідача містить Договір поставки від 30.09.2010 р. № КВ-0964.

Відповідач не заперечує факту наявності на спірних документах відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Авекс-Груп" та не піддає сумніву її ідентичність.

Відповідно до п. п. 3.4.1. чинного станом на момент укладення договору наказу МВС від 11.01.99 N17 "Про затвердження інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам і організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів", відповідальність і контроль над дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законність користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Аналогічні положення також містяться у п.п. 64, 65 постанови КМУ № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію".

Тобто на момент підписання договору печатка не могла бути виготовлена без отримання дозволу на виготовлення печатки, які видавалися Дозвільними органами МВС, крім цього директор відповідача був відповідальною особою за законність та правомірність користування печаткою.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити, серед яких особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За змістом ч. 4 ст. 62 ГК України, підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Під час розгляду справи жодних доказів, що будь-яка особа підприємства відповідача була притягнута до відповідальності за незаконне користування печаткою чи докази втрати печатки (в т.ч. і у період спірної поставки товару), відповідачем надано не було. Також відповідачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів з приводу підроблення документів або викрадення чи привласнення штампів чи печаток відповідача.

Отже, відтиск печатки відповідача, наявний на Договорі № КВ-0964, відповідних видаткових накладних і довіреностях, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні таких правочинів (укладенні договору, прийнятті товару та уповноваження особи на прийняття прийняття).

Крім того, за приписами ч. 1 і 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №3-59гс14: "правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, від імені якої він укладений, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Зі змісту норми ч. 1 ст. 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину."

У матеріалах справи містяться платіжні доручення № 3143 від 11.10.2016 р. на суму 3968,71 грн. та № 262 від 12.10.2016 р. на суму 1350,00 грн. із призначенням платежу "оплата за тмц зг. рах. 66863 від 26.07.2016 р. від 26.07.2016 р." (т.І, а.с. 96-97).

Посилання у призначенні платежу на номер рахунку міститься також у видатковій накладній № 53823 від 27.07.2016 на суму 7968,74 грн.

Викладене свідчить про прийняття відповідачем до виконання Договору № КВ-0964.

Також, слід зазначити, що зі змісту скріпленого печатками сторін Акту звірки взаєморозрахунків від 31.08.2016р. (т.І, а.с. 37-38) вбачається, що відповідач упродовж тривалого часу отримував товар від позивача на підставі договору поставки № КВ-0964 від 30.09.2010р., номер та дата якого зазначається у видаткових накладних, крім цього сплачував за отриманий товар з відстроченням платежу, тобто вчиняв дії, спрямовані на виконання договору, що підтверджується відомостями за взаєморозрахунками між сторонами. Більш того, вказаний акт містить більшість видаткових накладних, що надані в якості підтвердження здійснення поставки.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (ст. 44.1 ПК України).

01 березня 2017 року Офіс великих платників податків ДФС України листом за вих. № 12411/10/20-10-42-02-11 повідомив позивача, що розбіжності з ПДВ між позивачем та відповідачем станом на 01.03.2017 р. відсутні, що підтверджує здійснення відповідачем бухгалтерського обліку отриманого товару на підставі спірних видаткових накладних і довіреностей (т.І, а.с. 243).

Викладене свідчить про те, що у відповідача були в наявності первинні документи, а саме видаткові накладні на отримання товару від позивача на підставі яких було здійснено бухгалтерський облік та отримано податковий кредит, а також подано податкову звітність.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про те, що за спірними видатковими накладними відповідач товар не отримував та платити за нього не повинен є безпідставними.

Отже, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем товару за вищевказаними накладними та обставини прострочення в частині своєчасного і повного виконання зобов'язань з оплати поставленого товару.

Враховуючи те, що відповідачем не спростовано факту отримання відповідного товару та не надано доказів належної оплати заборгованості за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості в сумі 105 919,86 грн.

З огляду на прострочення строків оплати поставленого товару, позивач просив стягнути з відповідача 6 422,22 грн. пені та 36 % річних у розмірі 7 988,71 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Строк оплати кожної окремої партії товару становить 10 календарних днів з моменту передачі товару покупцю і підписання видаткової накладної (п. 7.4. Договору).

Пунктом 8.2. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату товару, що постачається відповідно до договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов'язання, яка нараховується до повної сплати суми боргу, та сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок є вірним, а відповідно позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю у розмірі 6 422,22 грн.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Пунктом 8.4. Договору сторони встановили, що за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання покупець сплачує постачальнику 36% річних від суми боргу за весь час прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми 36 % річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок є вірним, а відповідно позовні вимоги в частині стягнення 36 % підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі - 7 988,71 грн.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Поряд з цим відповідачем не обґрунтовано наявності підстав для скасування судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Авекс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч. 1ст. 103, ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авекс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі №910/21378/16 залишити без змін.

3. Справу №910/21378/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.О. Алданова

А.О. Мальченко