ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Справа № 922/1833/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 01юр/138-1 від 19.01.2017

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 03.06.2016;

особи, що подала апеляційну скаргу (АТ «БТА Банк») - ОСОБА_3 за довіреністю №11НН-256-4/8286 від 27.12.2016

особи, що подала апеляційну скаргу (Компанії «Stantis Limited») - ОСОБА_4 за довіреністю б/н 18.10.2016, ОСОБА_5 за довіреністю № 3157 від 01.12.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати (вх. №3061 Х/3) та апеляційну скаргу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія (вх. №3267 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 у справі № 922/1833/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС», м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл», м. Харків

про стягнення 172 447 884,91 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. за договором про відступлення права вимоги від 28.05.2013 за договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012. Позивач також просив суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1500,00 грн.

21.06.2016 позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 20385), в якій просив стягнути з відповідача 60800000,00 грн. основного боргу, 53737205,47 грн. пені, 53503095,44 грн. інфляційних втрат та 4407584,00 грн. 3% річних. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 по справі № 922/1833/16 (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 60800000,00 грн. основного боргу, 53737205,47 грн. пені, 53503095,44 грн. інфляційних втрат, 4407584,00 грн. 3% річних та 1500,00 грн. судового збору. Крім того, стягнуто з відповідача в доход державного бюджету України судовий збір в розмірі 205200,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.07.2016 по справі № 922/1833/16 внесено виправлення до абзацу другого резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 та зазначено вірну суму пені - 4 720 745,21 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати, як особа, що не брала участь у справі № 922/1833/16, але яка вважає, що Господарський суд Харківської області прийняв оскаржуване рішення, яке стосується її прав та обов'язків. В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «БТА Банк» просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2017 по справі № 922/1833/16 та прийняти у справі нове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову. Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин спору, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, невідповідністю висновків місцевого господарського суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права. Наявність права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 23 червня 2016 року у справі № 922/1833/16 АТ «БТА Банк» обґрунтовує тим, що судом першої інстанції у даній справі були вирішені питання про права та обов'язки АТ «БТА Банк», як особи, в інтересах якої було накладено арешт та встановлено заборону на відчуження активів ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 по справі № 922/1833/16 задоволено клопотання Акціонерного товариства «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 14.11.2017 об 11:30 год. Зобовязано АТ «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати надати письмові пояснення щодо права Банку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі.

26.10.2017 до Харківського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 по справі № 922/1833/16 - особи, яка не брала участі у справі, але яка вважає, що стосовно неї господарський суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов'язки. Скаржник стверджує, що результати вирішення судом першої інстанції справи № 922/1833/16 стосуються прав Компанії «Stantis Limited», як кредитора ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», на підставі рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201, яким з ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» на користь компанії Стантіс Лімітед було стягнуто 15 956 690,68 доларів США. Скаржник просить рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 по справі № 922/1833/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Скаржник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 задоволено клопотання Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія до провадження. Розгляд скарги призначено на 14.11.2017 об 11:30 год. Об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати (вх. № 3061 Х/3) та Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія (вх. № 3267 Х/3), які подані на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 у справі №922/1833/16, для їх спільного розгляду.

На виконання вимог ухвали суду від 12.10.2017 Акціонерним товариством «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати надані пояснення (вх. № 11379 від 09.11.2017) щодо права Банку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі.

14.11.2017 відділом документального забезпечення та контролю зареєстровано клопотання (вх. № 11549), яке підписано уповноваженим представником ТОВ «ДЗ «ГНЦЛС», про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю представника позивача в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС», м. Харків (вх. № 11549 від 14.11.2017) про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи відкладено на 30.11.2017 о 12:00 год.

22.11.2017 від позивача надійшло клопотання (вх. № 12018) про припинення провадження у справі № 922/1833/16 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «БТА Банк» та Компанії Стантіс Лімітед на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016.

22.11.2017 позивачем надано суду відзив на апеляційну скаргу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) (вх. № 12019), в якій ТОВ «Дослідний завод «ГНЦЛС» вважає доводи скаржника безпідставними, а рішення суду першої інстанції у даній справі законним та обґрунтованим. Позивач вважає, що Компанією «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) жодним чином не доведено вирішення Господарським судом Харківської області під час прийняття рішення від 23.06.2016 у справі № 922/1833/16 питань про її права та обов'язки, адже право на звернення з даною апеляційною скаргою обґрунтовано посиланням на Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201, яке не підлягає застосуванню на території України.

Водночас позивачем надано суду відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БТА Банк» (вх. № 12020 від 22.11.2017), в якій ТОВ «Дослідний завод «ГНЦЛС» вважає доводи скаржника безпідставними, а рішення суду першої інстанції у даній справі законним та обґрунтованим. Позивач не погоджується із доводами Банку, якими обґрунтовано право на звернення з апеляційною скаргою. Так, обґрунтовуючи своє право на звернення з апеляційною скаргою, АТ «БТА Банк» посилається на Рішення Високого суду правосуддя (відділення ОСОБА_6, Комерційний суд) від 23 листопада 2012 року, яким був накладений арешт на активи ОСОБА_7 Аблязова. Однак позивач вважає, що ОСОБА_7 ніколи не був засновником ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», і майно товариства жодним чином не належить до його активів. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційна справа ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» перебуває у Департаменті реєстрації Харківської міської ради, засновником та власником товариства на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 за Договором про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 03.12.2012 є ОСОБА_8, який володіє 100% часткою у вказаному товаристві. На момент ухвалення Рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 по справі № 922/1833/16 єдиним засновником ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» є ОСОБА_9, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.06.2016. За таких обставин, позивач стверджує, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до майнових прав ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» і не приймав участі (ні прямо, ні опосередковано) в укладанні Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 за Договором про надання поворотної фінансової допомоги б/н від 03.12.2012.

29.11.2017 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу АТ «БТА Банк» (вх. № 12314), в якому ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» вважає, що скаржник не підтвердив вирішення Господарським судом Харківської області під час прийняття рішення від 23.06.2016 у справі № 922/1833/16 питань про права та обов'язки Банку, тому просить скаргу АТ «БТА Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

29.11.2017 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) (вх. № 12315), в яких вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а право на звернення Компанії до суду апеляційної інстанції необґрунтованим, в звязку з чим просить скаргу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

30.11.2017 уповноваженим представником Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) надано суду разом із супровідним листом (вх. № 12352) копію листа-вимоги від 17.08.2016 компанії «Стантіс Лімітед» щодо предявлення ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» кредиторських вимог на підставі Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201 та докази надсилання даного листа.

30.11.2017 уповноваженим представником Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) заявлені клопотання про витребування доказів (вх. №№ 12354, 12355), в яких скаржник просить витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» (61177, м. Харків, вул. Залютинська, буд.4):

- документи, які підтверджують повноваження ОСОБА_8, як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» протягом травня 2013 року;

- документи, що підтверджують надання адвокатами БТА Банку дозволу ТОВ «НВОКЦ Макс-Велл» укладати Договір про відступлення права вимоги від 28 травня 2013 року за Договором про фінансову допомогу від 03 грудня 2012 року;

- документи, що підтверджують надання адвокатами БТА Банку дозволу ТОВ «НВОКЦ Макс-Велл» визнавати позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» у справі № 922/1833/16.

У судовому засіданні 30.11.2017 оголошено перерву до 11:00 год 06.12.2017.

05.12.2017 відповідачем надані письмові пояснення (вх. № 12540), відповідно до яких ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» вважає, що рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 у даній справі відповідає нормам матеріального права, оскільки вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 53 737 205,47 грн. правомірно задоволені судом частково в розмірі 4 720 745.21 грн. за період з 01.01.2014 по 01.07.2014.

Разом з цим відповідач зазначає, що з 03.06.2016 ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» згідно вимог статей 110-112 Цивільного кодексу України знаходиться у процедурі ліквідації. Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, граничний строк пред'явлення грошових вимог кредиторами ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» встановлено 17 серпня 2017 року. Проте вимога кредитора - Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) від 16.08.2016 за вих. № 16-08-16/1 була отримана представником ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» у відділенні «Укрпошта» за спливом встановлено строку для пред'явлення кредиторських вимог. Дана вимога не містила відповідні реквізити претензії, а також до неї не були додані жодні документи, що підтверджують грошові вимоги до ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» та повноваження представника, який її підписав, в звязку з чим ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» визнало вимогу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) від 16.08.2016 за вих. № 16-08-16/1 необґрунтованою і надіслало їй лист про відмову у задоволенні кредиторських вимог. Відповідач стверджує, що Компанія «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) не скористалася наданим їй чинним законодавством правом на оскарження рішення ліквідатора ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл».

06.12.2017 позивач звернувся до суду апеляційної інстанції із клопотанням (вх. № 12579) про зупинення провадження у справі № 922/1833/16 по розгляду апеляційних скарг Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) та АТ «БТА Банк» на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 до ухвалення Верховним судом України рішення у справі № 642/7972/16-ц про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 про надання дозволу на примусове виконання рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати (Республіка Казахстан) від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201 про примусове стягнення коштів та видачу виконавчого листа.

06.12.2017 Акціонерним товариством «БТА Банк» надані пояснення до апеляційної скарги з врахуванням відзивів позивача та відповідача по справі (вх. № 12581), в яких скаржник наголошує, що ОСОБА_7 є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», яке є його активом. Факт належності ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» до активів ОСОБА_7 Аблязова підтверджується Рішенням Високого суду правосуддя м. Лондона від 23 листопада 2012 року, яке було визнано на території України ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2014 року у справі № 752/20369/13-ц. Згідно висновків, наведених у судовому рішенні Високого суду правосуддя: - ОСОБА_7 є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл»; - ОСОБА_7 має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», що здійснюється, зокрема, шляхом вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління; - в разі можливості здійснення такого впливу ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» вважається таким, що знало про накладені заборони, якщо не доведено інше.

Крім того, АТ «БТА Банк» у своїх поясненнях вважає необґрунтованими заперечення позивача та відповідача про те, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», а сам відповідач не є активом ОСОБА_7 Аблязова. Скаржник стверджує, що в даному випадку позивач та відповідач не надали жодного доказу на підтвердження обставин, на які вони посилаються, а також не надали жодних доказів на спростування обставин, встановлених у судовому рішенні Високого суду правосуддя м. Лондона.

Також скаржник - АТ «БТА Банк» зазначив, що Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі №7527-16-00-2/4201, навіть у випадку ненадання дозволу на його примусове виконання на території України має доказове значення по справі №922/1833/16 та може оцінюватися у сукупності з іншими доказами по справі, а тому посилання позивача та відповідача на відсутність дозволу на примусове виконання на території України зазначеного рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати є безпідставними та необґрунтованими.

Позивачем заявлено клопотання (вх. № 12018 від 22.11.2017) про припинення провадження у справі № 922/1833/16 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «БТА Банк» та Компанії Стантіс Лімітед на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016, оскільки позивач вважає, що правового зв'язку між скаржниками і сторонами у справі не існує, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання позивач також зазначив, що рішенням суду у даній справі не були вирішені питання про права та обов'язки заявників апеляційних скарг, адже, ні в його мотивувальній, ні в резолютивній частині не міститься посилань на права та обов'язки АТ «БТА Банк» та Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед). Крім того, позивач вважає, що скаржниками жодним чином не доведено вплив рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 по справі № 922/1833/16 на їх права та обов'язки.

Розглянувши клопотання позивача (вх. № 12018 від 22.11.2017) про припинення провадження у справі № 922/1833/16 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «БТА Банк» та Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, зважаючи на нижченаведене.

Як вбачається з матеріалів справи заявники апеляційних скарг Акціонерне товариство «БТА Банк» та Компанія «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) не є учасниками провадження у справі № 922/1833/16.

Із наведеного слідує, що спочатку підлягають перевірці судом апеляційної інстанції апеляційні скарги Акціонерного товариства «БТА Банк» та Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) в межах викладених доводів про те, чи стосується рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 у справі № 922/1833/16 прав і обов'язків скаржників.

В силу приписів статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказані конституційні норми кореспондуються із положеннями статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частин першої та третьої статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Відтак, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від приписів процесуального закону.

При цьому, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

До складу учасників судового процесу згідно з частиною першою статті 18 Господарського процесуального кодексу України входять: сторони, якими є позивач та відповідач, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Отже, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке не набрало законної сили, мають сторони у справі, прокурор, а також особи, які не були залучені до участі у справі, але судове рішення, що оскаржується, безпосередньо стосується їх прав та обов'язків.

Пунктом 5-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 роз'яснено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Аналогічної позиції про необхідність припинення провадження за скаргою осіб, які не брали участі у справі, і які не довели в суді факту вирішення питання судами попередніх інстанцій про їх права та обов'язки, а також про відсутність необхідності перегляду рішень судів по суті за вказаних обставин дотримується Верховний Суд України в постановах від 07.07.2009 у справі № 01/65-88, від 02.03.2011 у справі № 5/131-09, від 02.03.2010 у справі № 5/130-09, від 23.03.2010 у справі № 1/1120-26/396.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «БТА Банк», обґрунтовуючи доводи щодо наявності свого права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 23 червня 2016 року у справі № 922/1833/16, а також те, що зазначеним рішенням було вирішено питання про його права та обов'язки, як кредитора ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», посилається на наступне.

Рішенням у даній справі № 922/1833/16 господарський суд Харківської області стягнув з відповідача - ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» на користь позивача - ТОВ «Дослідний завод «ГНЦЛС» 60 800 000 грн. основного боргу, 4 720 745,21 грн. пені, 53 503 095,44 грн. інфляційних втрат та 4 407 584,00 грн. три відсотки річних.

Водночас, Рішеннями Високого суду правосуддя м. Лондона, з метою забезпечення інтересів кредиторів та, зокрема, АТ «БТА Банк» на ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» було накладено арешт та заборону відчужувати майно.

АТ «БТА Банк» є позивачем у ряді судових спорів, а ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», на яке накладено арешт - є активом відповідача у цих спорах - ОСОБА_7 Аблязова.

Так, в провадженні компетентного суду Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії знаходиться цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» до ОСОБА_7 Аблязова, ОСОБА_10, Жаксилика Жаримбетова, Компанії Dray Associates Limited, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13 Вілсона, ОСОБА_14 Вілсон про відшкодування збитків.

Рішенням Високого суду правосуддя (відділення ОСОБА_6, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року з наступними змінами і доповненнями в справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» № 2009 том 1099 був накладений арешт на активи відповідачів - ОСОБА_7 Аблязова, ОСОБА_10, Жаксилика Жарімбетова, Компанії Компанії «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13 Вільсона і ОСОБА_15 Вільсон. Згідно п. 4 «С» зазначеного рішення: «до винесення рішення, а також подальших наказу Відповідачам забороняється без попередньої письмової згоди юристів позивача будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких їхніх активів за межами Англії та Уельсу, за винятком тих випадків, коли загальна не обтяжена вартість (як зазначено нижче в п. 6 (а)) всіх їх активів в Англії і Уельсі перевищує 175 000 000 Ј (сто сімдесят п'ять мільйонів фунтів стерлінгів) або в разі Першого відповідача, коли зазначена вартість перевищує 451 130 000 Ј (чотири сотні п'ятдесят один мільйон сто тридцять тисяч фунтів стерлінгів), або в разі Другого відповідача, коли зазначена вартість перевищує 435 299 000 Ј (чотириста тридцять п'ять мільйонів двісті дев'яносто дев'ять тисяч фунтів стерлінгів), або в разі Третього відповідача, коли зазначена вартість перевищує 243 000 000 Ј (двісті сорок три мільйони фунтів стерлінгів)».

Вказане рішення Високого суду правосуддя від 12 листопада 2009 року було визнане на території України ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 серпня 2013 року у справі № 2601/23768/12, яка вступила в законну силу.

23 листопада 2012 року Високим судом правосуддя (відділення ОСОБА_6, Комерційний суд) було винесено ще одне рішення про арешт активів ОСОБА_7 Аблязова у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» до ОСОБА_7 Аблязова (основний відповідач, щодо якого винесено рішення) та інших: ОСОБА_10, Жаксилика Жарімбетова, Компанії «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13 Вільсона, ОСОБА_15 Вільсон, компанії «Інтерфандінг Фасілітез Лімітед», ОСОБА_16, ТОВ «Маріон Плюс», ТОВ «Тетроконсалт», ТОВ «Худред-Сервіс 5», ТОВ «Трайкер», ТОВ «Стек-1000», ТОВ «Проектно-будівельна компанія «АМК-Інвест», компанії «ТуранАлем ОСОБА_17ЕЛ.СІ.», компанії «ЗРЛ Бетейлігангс Ей Джі».

Згідно з розділом «Рішення про арешт активів - активи відповідача» рішення Високого суду правосуддя від 23 листопада 2012 року, судом було вирішено:

« 3. До винесення наступного рішення Відповідачу забороняється без попередньої письмової згоди адвокатів позивача: будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких його активів в Англії та Уельсі або будь-яким способом відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких його активів поза Англією та Уельсом.

Пункт 3 застосовується до всіх активів відповідача незалежно від того, оформлені вони на його ім'я чи ні, а також незалежно від того, чи володіє він ними одноосібно або спільно з іншими особами, і незалежно від того, чи є Відповідач їх кінцевим власником. В рамках цього Рішення активи відповідача включають будь-який актив, на який Відповідач має право, прямо або побічно, відчужувати або розпоряджатися ним так, як це було б у випадку, якби актив був його власним. Презюмується, що відповідач має таку правомочність, якщо третя особа володіє активом або контролює його відповідно до його прямих або непрямих вказівок.

Не обмежуючи змісту вищевикладеного, Відповідач не повинен відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-якої з частин або прямих і непрямих активів будь-якої з компаній, зазначених нижче в додатках В, С, О, Е, Р, в, І, J і К або майна, зазначеного в додатку в цього рішення».

Таким чином, ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» визначене Високим судом правосуддя, як актив ОСОБА_7 Аблязова.

Рішення Високого суду правосуддя від 23 листопада 2012 року було визнано на території України ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2014 року у справі № 752/20369/13-ц, яка вступила в законну силу.

Разом з цим, рішеннями Високого суду правосуддя, визнаними на території України, було накладено арешт на активи ОСОБА_7 Аблязова, зокрема, було накладено арешт на ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» (пункт 36 додатку «К» до рішення Високого суду правосуддя від 23 листопада 2012 року):

- з метою недопущення їх відчуження або зменшення;

- з метою забезпечення задоволення вимог АТ «БТА Банк» про відшкодування завданої шкоди за рахунок таких активів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист з людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до параграфа 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 (рішення чинне з 06.11.2002) в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок міститься в рішенні Суду по справі "Брумареску проти Румунії", параграф 61).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Христов проти України" від 19.02.2009 Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Колегія суддів повністю погоджується із доводами заявника апеляційної скарги - АТ «БТА Банк» про те, що у зв'язку з визнанням рішень Високого суду правосуддя м. Лондона від 12 листопада 2009 року та від 23 листопада 2012 року на території України, ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», безперечно є активом ОСОБА_7 Аблязова, на який накладено арешт та заборону на зменшення активів у будь-який спосіб.

Також, АТ «БТА Банк» зазначає, що ОСОБА_7 та ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» безсумнівно не мали права розпоряджатись своїм майном та укладати договір відступлення права вимоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03 грудня 2012 року. Укладення такого договору та оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 23 червня 2016 року у справі № 922/1833/16 призвели до виведення активів ОСОБА_7 Аблязова та ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» зі складу активів, за рахунок яких Акціонерне товариство «БТА Банк» має отримати відшкодування завданих йому збитків, а також спричинили беззаперечне порушення прав АТ «БТА Банк».

Скаржник також наголошує, що відчуження, розпорядження або зменшення вартості активів ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» без згоди АТ «БТА Банк» може вплинути на права та обов'язки АТ «БТА Банк».

На підставі вищенаведених АТ «БТА Банк» в апеляційній скарзі доводів та наданих на їх підтвердження доказів, колегія суддів дійшла висновку, що Банк належним чином обґрунтував та довів наявність у нього права на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 23 червня 2016 року у справі № 922/1833/16, оскільки судом першої інстанції у даній справі були вирішені питання про права та обов'язки АТ «БТА Банк» як особи, в інтересах якої було накладено арешт та встановлено заборону на відчуження активів ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл».

З огляду на зазначене не знаходять свого підтвердження доводи позивача та відповідача про те, що майно ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», на яке накладено арешт Рішенням Високого суду правосуддя (відділення ОСОБА_6, Комерційний суд) від 23 листопада 2012 року, і на яке посилаються скаржники в обґрунтування своїх апеляційних скарг, ніколи, ні прямо, ні опосередковано не належало ОСОБА_7 Аблязову.

Твердження позивача стосовно того, що ОСОБА_7 відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ніколи не був засновником ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», а також ніколи не був кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», не спростовують обставин, встановлених вищевказаним рішенням Високого суду правосуддя від 23 листопада 2012 року.

Не погоджується із прийнятим у даній справі № 922/1833/16 рішенням і Компанія «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), а тому також звернулась до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що не є стороною у даній справі, але результати вирішення судом першої інстанції справи № 922/1833/16 стосуються її прав, як кредитора ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл».

Наявність кредиторських вимог до ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» Компанія «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) підтверджує рішенням Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201, яким з ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» на користь компанії Стантіс Лімітед було стягнуто 15 956 690,68 доларів США.

Компанія «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) зазначає, що господарська справа № 922/1833/16 була ініційована з метою відчуження активів відповідача та уникнення відповідальності відповідача за кредиторськими зобов'язаннями перед компанією Стантіс Лімітед, що призвело до порушення прав і охоронюваних законом інтересів Стантіс Лімітед, як кредитора ТОВ «НВОКЦ «Макс Велл».

Також Компанія «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) вважає, що задоволення судом першої інстанції у даній справі № 922/1833/16 вимог позивача та стягнення з відповідача значної суми грошових коштів, призвело до протиправного виведення активів з рахунків відповідача та фактичної неможливості компанії Стантіс Лімітед реалізувати своє право на стягнення боргу з відповідача всупереч забороні, накладеній з метою захисту інтересів кредиторів Високим судом правосуддя м. Лондон (рішення від 12 листопада 2009 року, яке було визнане на території України ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 серпня 2013 року у справі № 2601/23768/12; рішення від 23 листопада 2012 року, яке було визнано на території України ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2014 року у справі № 752/20369/13-Ц).

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу позивач та відповідач зазначили, що рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201, яким з ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» на користь компанії Стантіс Лімітед було стягнуто 15 956 690,68 доларів США, наразі не визнано на території України та, відповідно, не повинно братися судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 по справі № 642/7972/16-ц було скасовано Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 03.02.2017 та Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20.04.2017 та відмовлено Компанії Стантіс Лімітед у наданні дозволу на примусове виконання рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати (Республіка Казахстан) від 18.07.2016 у справі №7527-16-00-214201 про примусове стягнення коштів та видачі виконавчого листа.

Проте вказані твердження позивача колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Частиною першою статті 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 13 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 (ратифікована Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР), учасниками якої є, зокрема, Україна та Республіка Казахстан, документи, що на території однієї з Договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

Як вбачається із наданих скаржниками доказів, Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201 набрало законної сили на території Республіки Казахстан, а тому має доказове значення по справі №922/1833/16 та може оцінюватися у сукупності з іншими доказами по справі.

Разом з цим та обставина, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 по справі № 642/7972/16-ц, зокрема, відмовлено Компанії Стантіс Лімітед у наданні дозволу на примусове виконання вищезазначеного рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати (Республіка Казахстан) у справі №7527-16-00-214201, не підтверджує відсутність вимог Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) до ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», а лише свідчить про те, що кошти за цими вимогами наразі не можуть бути стягнуті в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Натомість рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201 приймається колегією суддів до уваги в якості належного доказу, що підтверджує факт наявності кредиторських вимог Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) до ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України та статті 13 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993.

Правові підстави для відхилення висновків, зазначених у рішенні Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі № 7527-16-00-2/4201, у колегії суддів апеляційної інстанції відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції також приймає до уваги те, що відповідно до приписів статей 81, 82 Закону України "Про міжнародне приватне право" в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Згідно зі статтею 1 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, укладеної між урядами держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у м. Києві 20.03.1992, ратифікованої Україною 19.12.1992, а Республікою Казахстан - 20.04.1994 (далі Київська Угода) ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Відповідно до статей 7, 8 Київської Угоди держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав. Виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони.

Стаття 390 та частина перша статті 393 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_9 України, або за принципом взаємності. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_9 України, іншою особою (її представником).

Згідно положень статей 1, 7, 8 Київської Угоди рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Алмати від 18.07.2016 у справі №7527-16-00-2/4201 є належним доказом у даній справі, оскільки визнання в Україні рішення (в частині недійсності правочинів без застосування наслідків їх недійсності), прийнятого компетентним судом Республіки Казахстан, не потребує дотримання процедури надання стягувачу дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбаченої статтями 390, 393 Цивільного процесуального кодексу України.

Також розглянувши клопотання позивача (вх. № 12579 від 06.12.2017) про зупинення провадження у справі № 922/1833/16 до ухвалення Верховним Судом рішення у справі № 642/7972/16-ц, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі, а тому зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи те, що обставини, які встановлюються при розгляді справи № 642/7972/16-ц, не можуть бути покладені в основу судового рішення зі спору у даній господарській справі, тому заявлене позивачем клопотання про зупинення провадження у даній справі задоволенню не підлягає.

Разом з цим, розглянувши клопотання Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) (вх. №№ 12354, 12355 від 30.11.2017), в якому скаржник просить витребувати у відповідача документи, які підтверджують: повноваження директора ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл» протягом травня 2013 року; надання адвокатами БТА Банку дозволу ТОВ «НВОКЦ Макс-Велл» укладати Договір про відступлення права вимоги від 28 травня 2013 року за Договором про фінансову допомогу від 03 грудня 2012 року та надання адвокатами БТА Банку дозволу ТОВ «НВОКЦ Макс-Велл» визнавати позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» у справі № 922/1833/16, колегія суддів апеляційної інстанції вирішила залишити їх без задоволення.

Порядок витребування доказів регулюється приписами статті 38 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої сторона у справі в разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Крім того, виходячи зі змісту статті 32 Господарського процесуального кодексу України належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об'єктивної істини. Це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об'єктами судового дослідження.

Колегія суддів вважає, що скаржником - Компанією «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) не зазначено, яким чином докази, що він просить витребувати, стосуються предмету спору у даній справі та спроможні містити інформацію відносно обставин, що входять до предмета доказування у даній справі. Необхідність та доцільність витребування саме таких доказів скаржником не обґрунтована. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень може самостійно відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановити істотні обставини у даній справі на підставі правової оцінки вже зібраних у справі доказів в їх сукупності, а у матеріалах справи достатньо документів, які необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, встановивши те, що рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 у справі № 922/1833/16 стосується прав і обов'язків Акціонерного товариства «БТА Банк» та Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого господарського суду у справі № 922/1833/16 по суті.

Статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно частин першої та третьої статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частинами першою та другою статті 101 та пунктом 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Не будучи звязаною доводами поданих апеляційних скарг та перевіряючи законність і обґрунтованість прийнятого у даній справі рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, повноту з'ясування і доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши уповноважених представників позивача, відповідача та скаржників, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 03.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоровя» (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» (позикодавець) був укладений договір б/н про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами пунктів 1.1., 1.2. якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Поворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

За умовами пунктів 2.1., 2.2., 3.1. Договору б/н про надання поворотної фінансової допомоги від 03.12.2012 поворотна фінансова допомога надається в національній валюті в межах суми 65000000,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, без ПДВ на безоплатній основі зі строком повернення до 31 грудня 2013 року включно.

В подальшому 28.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» (первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «НВОКЦ «Макс-Велл» (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоровя» (боржник) був укладений Договір відступлення права вимоги за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 03.12.2012.

Згідно пункту 1.1. Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Фармацевтична компанія «Здоровя» (боржником), а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за Основним договором.

У пункті 1.2. Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 сторони передбачили, що розмір поворотної фінансової допомоги, який підлягає поверненню боржником, відповідно у строки та на умовах, визначених Основним договором, право вимоги яких відступається, відповідно до пункту 1.1. цього договору складає 60800000,00 грн.

До нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного виконання зобов'язань боржника, викладених в договорі №б/н про надання поворотної фінансової допомоги від 03.12.2012, а боржник зобов'язується перед новим кредитором належно виконати зобов'язання боржника, що викладені в Основному договорі в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (пункт 1.3. Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013).

Відповідно до пункту 1.4. Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 підписанням цього договору боржник, відповідно до пункту 8.3. Основного договору засвідчує, що повідомлений про відступлення первісним кредитором належного йому права вимоги згідно з договором про надання поворотної фінансової допомоги №б/н від 03.12.2012 до нового кредитора та не заперечує проти цього.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач стверджує, що він виконав свої зобовязання за вищевказаним договором про відступлення права вимоги у повному обсязі, передавши своє право вимоги та документи, що його підтверджують.

Водночас, у пункті 2.1. Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 сторони дійшли згоди, що за передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 60800000,00 грн. у строк до 31.12.2013.

Новий кредитор зобов'язується у безготівковій формі перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок первісного кредитора грошову суму, визначену у пункті 2.1. цього договору, у строк до 31.12.2013 включно (пункт 2.2. Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013).

Проте, як зазначає позивач, відповідач в порушення пунктів 2.1., 2.2. Договору про відступлення права вимоги не перерахував йому суму у розмірі 60800000,00 грн. в строк до 31.12.2013 включно.

За інформацією позивача боржник сплатив кошти новому кредиторові, а новий кредитор ніяких вимог до первісного кредитора не предявляв.

Звертаючись до Господарського суду Харківської області із даним позовом, позивач у своїй позовній заяві зазначив про наявну заборгованість відповідача, яка станом на 01.06.2016 з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно доданих до позову розрахунків складає 172447884,91 грн. Водночас, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти лише в розмірі 100 000,00 грн.

В подальшому позивачем подано суду заяву про збільшення позовних вимог від 21.06.2016, в якій позивач просив стягнути всю суму заборгованості за договором про відступлення права вимоги від 28.05.2013, яка згідно доданого до позову розрахунку складає 172447884,91 грн.

Вказана заява прийнята судом першої інстанції до розгляду, через що предметом даного судового розгляду є вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 60800000,00 грн. основного боргу, пені в розмірі 53737205,47 грн., інфляційних втрат в розмірі 53503095,44 грн. та 3% річних в розмірі 4407584,00 грн.

В свою чергу відповідач ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл», керуючись приписами статей 20, 21, 78 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до господарського суду першої інстанції із заявою про визнання позову, в якій посилаючись на наявність заборгованості за Договором про відступлення права вимоги від 28.05.2013, просив суд прийняти рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Дослідний завод «ГНЦЛС» в повному обсязі.

Задовольняючи даний позов на суму 172447884,91 грн. у повному обсязі суд першої інстанції послався на те, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість по Договору про відступлення права вимоги від 28.05.2013 за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012, яка відповідачем не погашена, не оспорена та повністю визнається ТОВ НВОКЦ «Макс-Велл», з чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 містяться розяснення про те, що суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявами позивача про відмову від позову, зменшення розміру позовних вимог та відповідача - про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу), спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

Визнання обставин учасниками судового процесу не є для господарського суду обов'язковим та остаточним. Суд, може не прийняти такого визнання, якщо: визнана обставина викликає сумнів у її достовірності, тобто у тому чи відповідає дійсності, оскільки не узгоджується з іншими обставинами, вже з'ясованими в тій же справі, або такими, що мають для останньої преюдиціальне значення; сумнівною є добровільність визнання певних обставин, оскільки воно вчинено даним учасником судового процесу під впливом помилки, обману або ж погрози насильства, інших протиправних дій (пункт 2.5-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18).

В силу положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінка доказів повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Колегія суддів зазначає, що визнана відповідачем заборгованість згідно Договору від 28.05.2013 про відступлення права вимоги за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012 є необґрунтованою, оскільки жодних доказів наявності такої заборгованості у матеріалах справи не міститься.

Доводи щодо обставин виникнення боргу не підтверджені сторонами у справі за загальними правилами статей 4-3, 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість належними доказами у справі, які підтверджують виконання договору, наявність чи відсутність заборгованості, а також її розмір, є саме первинні документи, оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до пункту 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесена змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Отже, розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини, в даному випадку на позивача.

Згідно частини другої статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Правила допустимості доказів у процесуальному праві розуміється як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Однак всупереч вказаним процесуальним нормам позивачем на підтвердження вимог по стягненню заборгованості надано до матеріалів справи лише копію Договору про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012 та копію Договору від 28.05.2013 про відступлення права вимоги за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012, яких недостатньо для підтвердження наявності заявленого до стягнення боргу.

Надані позивачем копії договорів ніяким чином не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування заявленого позову.

Судом першої інстанції в порушення вимог 43 Господарського процесуального кодексу України не досліджено обставини справи та не встановлено, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів за Договором від 28.05.2013 про відступлення права вимоги за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 03.12.2012 не підтверджені жодними первинними бухгалтерськими документами.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Частиною третьою статті 5 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, грошові вимоги позивача до відповідача не підкріплені первинними документами, які б свідчили про цивільно-правові відносини сторін та підтверджували заборгованість відповідача.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції обмежився дослідженням лише копій договорів, поясненнями сторін та доводами заяви відповідача про визнання позовних вимог, які жодним чином не підтверджують вимоги, що заявлені у позові ТОВ «Дослідний завод «ГНЦЛС».

З наведеного вбачається безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки матеріалами справи не підтверджується ані факт виникнення такої заборгованості, ані факт відображення вказаної заборгованості у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності підприємств позивача та відповідача за результатами ведення звичайної господарської діяльності, як про це зазначає позивач.

Крім того, відповідно до положень статті 22 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції був зобов'язаний перевірити чи не порушує таке визнання відповідачем звернених до нього вимог чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Надаючи правову оцінку наявним у справі доказовим матеріалам у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що прийнятим у даній справі рішенням про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача значної суми коштів в розмірі понад 172 млн.грн., порушені права та інтереси скаржників, як кредиторів ТОВ «НВОКЦ «Макс-Велл».

Пунктом 2 частини першої статті 103 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини першої статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як зазначено у пунктах 2, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись, зокрема, на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи Акціонерного товариства «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати та Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія, викладені в апеляційних скаргах, є обґрунтованими, тоді як господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, визнав встановленими обставини, які жодним чином сторонами не доведені, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому прийняте ним рішення підлягає скасуванню, з прийняттям у справі № 922/1833/16 нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, тому у відповідності до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржників по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Слід також зазначити, що позивачем за подачу позову сплачено до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1500,00 грн. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, тому згідно приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України з позивача підлягає стягненню до Державного бюджету сума несплаченого судового збору у розмірі 205200,00 грн.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 36, 43, 49, 99, 101, 102, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 104, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БТА Банк», Республіка Казахстан, м. Алмати задовольнити.

Апеляційну скаргу Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед), Кіпр, м. Нікосія задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.06.2016 у справі №922/1833/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» (61057, м. Харків, вул. Воробйова, 8; ) на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів: УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37999654; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області; Код банку отримувача (МФО): 851011; Рахунок отримувача: 3003; Код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: *;101; 02910108; Судовий збір, по справі № 922/1833/16 Господарський суд Харківської області) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 205200,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» (61057, м. Харків, вул. Воробйова, 8; ) на користь Акціонерного товариства «БТА Банк» (050051, Республіка Казахстан, м. Алмати, вул. Жолдасбекова, 97; ідентифікаційний код 09600019) 227370,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» (61057, м. Харків, вул. Воробйова, 8, ) на користь Компанії «Stantis Limited» (Стантіс Лімітед) (місцезнаходження: 1060, Кіпр, Нікосія, вул. Афродітіс, 25, 2-й поверх, оф.204 (Afroditis, 25, 2nd floor, flat/office 204, PC 1060, Nicosia, Cyprus); реєстраційний номер НЕ 153162) 227370,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пелипенко Н.М.