КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа№ 925/542/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Куксова В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: Пісний А.В. - представник за дов. б/н від 05.05.2017 року;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: Прокопєв К.Є. - представник за дов. б/н від 14.07.20178 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 року

у справі № 925/542/17 (суддя: Потапенко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграф Дженерал Україна"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Еквіпмент"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграф Дженерал Україна" (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Еквіпмент" (далі - відповідач 2) про

- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. " 2Г-1" загальною площею 896,1 кв.м, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Ландау Льва, будинок 171-Б (реєстраційний номер 01), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. 08.05.2014 року та зареєстрований за номером 245;

- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "Б-1" загальною площею 2014,9 кв.м, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Ландау Льва, будинок 171-Б (реєстраційний номер 01), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. 08.05.2014 року та зареєстрований за номером 246;

- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "Щ-3" загальною площею 1124,0 кв.м, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Ландау Льва, будинок 171-Б (реєстраційний номер 01), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. 08.05.2014 року та зареєстрований за номером 247;

- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "Я-1" загальною площею 1239,5 кв.м, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Ландау Льва, будинок 171-Б (реєстраційний номер 01), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. 08.05.2014 року та зареєстрований за номером 248;

- визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. " 2В-1" загальною площею 2233,6 кв.м, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Ландау Льва, будинок 171-Б (реєстраційний номер 01), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К. 08.05.2014 року та зареєстрований за номером 249.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 29.04.2013 року ухвалою Господарського суду Харківської області затверджено мирову угоду між сторонами по справі № 5023/6093/12 за позовом СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ до ТОВ "Прінт-Сервіс", ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" та ТОВ "Фабрика етикетки "Мікко" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу. За умовами мирової угоди боржники зобов'язались сплачувати заборгованість відповідно до узгодженого графіку платежів. У зв'язку з невиконанням боржниками умов мирової угоди СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ звернулося до органів державної виконавчої служби із заявами про примусове виконання рішення суду. 22.01.2014 року відносно ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" відкрито виконавче провадження та накладено арешт на кошти і майно боржника. 03.03.2014 року ухвалою господарського суду Харківської області у справі №5023/6093/12 (залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2014) дії ДВС з прийняття до виконання ухвали про затвердження мирової угоди, відкриття провадження, накладення арештів тощо - визнано незаконними, а відповідні рішення (постанови) ДВС - недійсними з моменту їх винесення. Рішення суду мотивоване тим, що ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа. Постановою ДВС від 31.03.2014 року про повернення виконавчого документа припинено чинність арешту коштів та майна ТОВ "Поліграф Дженерал Україна". Через короткий проміжок часу після скасування арешту на майно, протягом травня 2014 року ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" на підставі договорів купівлі-продажу відчужило все своє нерухоме майно на користь ТОВ "Інвест-Еквіпмент".

31.07.2014 року СГ Транспортейшн лізинг Австрія ГмбХ на підставі договору про відступлення права вимоги відступило право вимоги до боржників, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу та ухвали господарського суду Харківської області від 29.04.2013 про затвердження умов мирової угоди у справі № 5023/6093/12, на користь ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна". У січні 2015 року ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Прінт-сервіс", ТОВ "Поліграф Дженерал Україна", ТОВ "Фабрика етикетки "Мікко" про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення солідарно 18226268,71 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 року у справі № 904/180/15 позовні вимоги ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" задоволено. З метою примусового виконання рішення суду постановою ДВС від 07.09.2016 відкрито виконавче провадження. Однак, 30.01.2017 року ДВС прийняла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Позивач вважає, що відчуження компанією ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" всього свого нерухомого майна на користь ТОВ "Інвест-Еквіпмент" призвело до неможливості виконання рішення суду, оскільки укладення в травні 2014 року договорів купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" та ТОВ "Інвест-Еквіпмент" після ухвалення судового рішення про затвердження мирової угоди (за умовами якої ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" прийняло на себе солідарний обов'язок сплатити позивачу 18 226 268, 71 грн.), через короткий проміжок після скасування арештів (31.03.2014 року) вчинено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна уклали сторони, які мають одного кінцевого бенефіціарного власника (контролера) - ОСОБА_5, який має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та господарську діяльність - як продавця (ТОВ "Поліграф Дженерал Україна"), так і покупця (ТОВ "Інвест-Еквіпмент") - повністю відповідає визначенню терміну "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", продовжує фактично володіти та користуватися цим майном, здійснюючи управління юридичними особами. Позивач вважає, що сторони спірних договорів купівлі-продажу не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, дії сторін договорів були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою уникнути від виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 року у справі №925/542/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема неврахування судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16.

Крім того, скаржник, зазначив, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що спірні договори купівлі-продажу від 08.05.2014 року не містять ознак фіктивності у розумінні ст. 234 Цивільного кодексу України.

Також, скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна уклали сторони які мають одного кінцевого бенефіціарного власника (контролера) - ОСОБА_6

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 року у справі № 925/542/17 прийнято до провадження.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 15.11.2017 року, у зв'язку з участю судді Гаврилюка О.М., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у первинному кваліфікаційному оцінюванні 16.11.2017 року, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/542/17 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 у справі № 925/542/17 до свого провадження у новому складі колегії суддів. Розгляд справи № 925/542/17 призначено на 30.11.2017 року о 10 год. 55 хв.

У судовому засіданні 30.11.2017 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача 2 у відзиві та судовому засіданні 30.11.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Представник відповідача 1 у судове засідання 30.11.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 16.11.2017 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 102 ГПК України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Черкаської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача 1, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

29.04.2013 року ухвалою Господарського суду Харківської області затверджено мирову угоду між сторонами у справі №5023/6093/12 за позовом СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ до ТОВ "Прінт-Сервіс", ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" та ТОВ "Фабрика етикетки "Мікко" про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу Е 312542 від 10.07.2008 року. За умовами мирової угоди боржники зобов'язались сплачувати заборгованість відповідно до узгодженого графіку платежів.

У зв'язку з невиконанням боржниками умов мирової угоди СГ Транспортейшн Лізинг Австрія ГмБХ звернулося до органів державної виконавчої служби із заявами про примусове виконання рішення суду. 22.01.2014 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Золотько С.Г. накладено арешт на кошти і майно боржника - ТОВ "Поліграф Дженерал Україна".

Ухвалою господарського суду Харківської області у справі №5023/6093/12, що набрала законної сили, визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області у виконавчому провадженні №41525816 щодо: прийняття до виконання ухвали №5023/6093/12 від 29.04.2013 р.; відкриття виконавчого провадження №41525816 шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2014 р., накладення арешту на кошти шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника від 22.01.2014 р.; накладення арешту на майно шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2014 р.; стягнення виконавчого збору шляхом винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 22.01.2014 р. Також, визнано недійсними рішення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області (державний виконавець Золотько С.Г.), прийняті у виконавчому провадженні №41525816: постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2014 р., постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 22.01.2014 р., постанову про арешт коштів боржника від 22.01.2014 р., постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2014 р. з моменту їх винесення.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Золотько С.Г. від 31.03.2014 року про повернення виконавчого документа припинено чинність арешту коштів та майна ТОВ "Поліграф Дженерал Україна".

31.07.2014 року СГ Транспортейшн лізинг Австрія ГмбХ на підставі договору про відступлення права вимоги відступило право вимоги до боржників, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу та ухвали Господарського суду Харківської області від 29.04.2013 року про затвердження умов мирової угоди у справі № 5023/6093/12, на користь ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна".

У січні 2015 року ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Прінт-сервіс", ТОВ "Поліграф Дженерал Україна", ТОВ "Фабрика етикетки "Мікко" про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення солідарно 18226268, 71 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 року у справі № 904/180/15 позовні вимоги ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" задоволено. Постановою державного виконавця від 07.09.2016 року відкрито виконавче провадження. 30.01.2017 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. повернено виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Позивач стверджує, що причиною неможливості виконання вказаного рішення суду та погашення боргу перед позивачем стало відчуження ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" на користь ТОВ "Інвест-Еквіпмент" свого нерухомого майна, вказаного у позовній заяві, на підставі спірних договорів купівлі - продажу, посвідчених 08.05.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К., зареєстрованих у реєстрі за №№ 245, 246, 247, 248, 249. Позивач вважає, що укладення спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна після ухвалення судового рішення через короткий проміжок після скасування арештів вчинено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

За спірними договорами купівлі-продажу, укладеними між ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" (Продавець) та ТОВ "Інвест-Еквіпмент" (Покупець), посвідченими 08.05.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К., зареєстрованих у реєстрі за №№ 245, 246, 247, 248, 249, Продавець передає, а Покупець приймає у власність вказане в цих договорах нерухоме майно та зобов'язується розрахуватися за Об'єкт продажу. Вартість об'єктів нерухомості визначалася відповідно до висновків про його вартість - експертною грошовою оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності Універсальною біржею "Україна".

Передача нерухомого майна відбулася, про що сторонами 08 травня 2014 року були складені та підписані акти приймання-передачі до кожного із названих договорів купівлі-продажу.

Відповідно до наданої позивачем довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, номер довідки 85757287, дата формування 25.04.2017 року, за ТОВ "Інвест-Еквіпмент" зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказане нерухоме майно на підставі названих договорів купівлі-продажу від 08.05.2014 року.

Згідно наданих відповідачем платіжних доручень від 26.05.20114 року та від 27.05.2014 відповідач 2 перерахував на рахунок Продавця - ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" кошти за набуте ним у власність нерухоме майно згідно договорів купівлі-продажу від 08.05.2014 року. Вартість цього нерухомого майна, як вже вище вказувалося, визначена експертною грошовою оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності Універсальною біржею "Україна", що діє на підставі сертифіката ФДМ України 12032/11 від 10.06.2011 року на проведення незалежної оцінки, дата оцінки: 28.04.2014 року, дата завершення складання звіту: 29.04. 2014 року.

Відповідно до наданих відповідачем 2 доказів вказане нерухоме майно обліковується на його балансі, на нього нараховуються податки, воно знаходиться на земельній ділянці, за яку сплачується земельний податок, сплачується податок на нерухоме майно.

Згідно ч 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (пункт 3.11.) фіктивний правочин (ст. 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Спірними договорами по даній справі є договори купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що за спірними договорами купівлі-продажу від 08.05.2014 року на та їх виконання ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" (Продавець) передало, а ТОВ "Інвест-Еквіпмент" (Покупець) прийняло у власність вказане в цих договорах нерухоме майно та розрахувалося за нього, тобто спірні договори їх сторонами виконані. ТОВ "Інвест-Еквіпмент" набуло права власності на це нерухоме майно і це право зареєстроване за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується поданою позивачем довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.04.2017 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні договори не містять ознак фіктивності у розумінні ст. 234 Цивільного кодексу України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна уклали сторони які мають одного кінцевого бенефіціарного власника (контролера) - ОСОБА_6, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», кінцевим бенефіціаром є особа, яка має вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи або особа, яка володіє часткою в статутному капіталі в розмірі 25 і більше відсотків, або правом голосу в такому же розмірі.

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлює вимогу, згідно з якою до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вноситься інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) її засновника, якщо засновник - юридична особа. Інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи не подається у разі, якщо засновниками юридичної особи є виключно фізичні особи, які є бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи.

Отже, бенефіціаром є особи, які передали права керування своєю власністю третім особам. Кінцевий бенефіціар це особа, яка отримує дохід, але не бере участь в управлінні. У разі господарського підприємства так можна назвати власника, що передав права директору або керуючому, а сам просто одержує прибуток від діяльності товариства. Бенефіціари юридичної особи це особи, які безпосередньо володіють підприємством. Зазвичай це перелік фізичних осіб, які користуються правами власників або власників компанії. Отримання і розподіл чистого доходу може здійснюватись як самими бенефіціарами, так і посередниками, що діють в їх інтересах. При цьому, юридичне право власності на активи компанії може належати абсолютно іншій особі або навіть компанії-конкуренту. В практиці не виключаються випадки, коли бенефіціари це засновник або кілька засновників, які фактично володіють компанією, але не управляють нею.

Враховуючи вищевикладене, поняття засновник, учасник товариства та кінцевий бенефіціарний власник є відмінними за своєю правовою суттю.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 володіючи лише по 0,028% частки статутного капіталу ТОВ "Поліграф Дженерал Україна" не являлись кінцевими бенефіціарними власниками вказаної юридичної особи в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та не мали вирішального впливу на управління або господарську діяльність ТОВ "Поліграф Дженерал Україна".

Отже, доводи скаржника про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичних осіб - відповідачів у цій справі є його припущенням та не підтверджені відповідними доказами, відповідно не приймаються судом.

Щодо твердження скаржника про неврахування судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16, колегія суддів відзначає наступне.

Так, правовідносини, які були предметом розгляду у справі №6-1873цс16 виникли між фізичними особами які є близькими родичами та з приводу безоплатного договору дарування, натомість в даному випадку правовідносини виникли між юридичними особами при здійсненні ними господарської діяльності під час укладання договорів купівлі-продажу, на розрахункові рахунки відповідача надходили грошові кошти за відчуження відповідного майна.

Тобто, в даному випадку інші фактичні обставини справи і до даних правовідносин не можна застосовувати правову позицію Верховного суду України викладену в постанові від 19.10.2016 року у справі №6-1873цс16.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу Країни доказів на обґрунтування обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та не доведено наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним як такого, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто фіктивного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 року у справі №925/542/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.07.2017 року у справі №925/542/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/542/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Куксов