номер провадження справи 28/94/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017 Справа № 908/2239/17

за позовом фізичної особи-підприємця Бабченко Людмили Платонівни (70500, АДРЕСА_1)

до відповідача комунального підприємства «Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради Запорізької області (70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул. Гоголя, буд. 7)

про стягнення збитків завданих пожежею у розмірі 41382,00грн.

Суддя Федорова Олена Владиславівна

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ілієнко І.С., договір про надання правової допомоги від 22.11.2017р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 10.10.2017 року звернувся позивач - фізична особа-підприємець Бабченко Людмила Платонівна з позовною заявою до відповідача - комунального підприємства «Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради Запорізької області про стягнення збитків завданих пожежею у розмірі 4138200 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/2239/17 призначено до розгляду судді Федорової О.В.

Ухвалою суду від 13.11.2017 року порушено провадження у справі №908/2239/17, присвоєно справі номер провадження 28/94/17, судове засідання призначене на 04.12.2017 року. В порядку ст. 65 ГПК України, суд зобов'язав сторони надати документи для всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 04.12.2017 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До початку судового засідання на адресу суду від відповідача 01.12.2017 р. з супровідним листом надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом документи.

Позивач або його уповноважений представник в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги суду, що викладені в ухвалі від 13.11.2017р. не виконав. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди торговельного місця від 28.05.2012 р. в частині підтримання території, на якій розташований кіоск, в належному санітарно-технічному і протипожежному стані (п. 4.10 договору), а саме: внаслідок пожежі в кіоску, яка виникла 11.06.2016 р., були зіпсовані речі на загальну суму 41382,00 грн., чим позивачу спричинені збитки. В якості доказів понесення збитків на суму 41382грн. до позовних матеріалів додані накладні № 240 від 03.07.2015 р. на суму 2480,00 грн., № 241 від 03.07.2015 р. на суму 4048,00 грн., №б/н від 10.08.2015 р. на суму 11220, П грн., № б/н від 10.08.2015 р. на суму 3310,00 грн., № 749 від 03.07.2015р. на суму 6050,00 грн. товарні чеки від 02.08.2015р. на суму 1706,00 грн., від 02.08.2015р. на суму 4070,00 грн., від 05.10.2015р. на суму 3670,00 грн. від 21.11.2015 р. на суму 5160,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 124 Конституції України, ст.ст. 386, 526, 611, 1166 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Представник відповідача проти позову заперечив, підтримав правову позицію, що викладена у відзиві від 01.12.2017р. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Бабченко Людмила Платонівна (орендар, позивач у справі) та комунальне підприємство «Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради Запорізької області (орендодавець, відповідач у справі) 28.05.2012 р. уклали договір оренди торговельного місця, предметом якого є торговельне місце № 116 розміром 4,5 кв.м., що розташоване на території ринку міста Оріхів по вулиці Гоголя, 17 та надано орендарю для провадження торговельної діяльності.

Пунктом 4.10 договору встановлено, що орендодавець зобов'язується підтримувати територію, на якій розташований кіоск, в належному санітарно-технічному і протипожежному стані.

Згідно з п. 5.6 орендар має право вимагати відшкодування збитків завданих орендарю внаслідок невиконання або неналежного виконання орендодавцем умов договору.

Як зазначає позивач, 11.06.2016р. на території ринку в кіоску, який належить їй на праві приватної власності сталася пожежа, внаслідок якої знищені речі, які призначені для продажу на загальну суму 41382,00 грн.

Про факт пожежі в орендованому кіоску суду наданий Технічний висновок № 9 від 21.06.2016 р.

З огляду на умови договору оренди та приписи ч. 3 ст. 386, ст. 1166 ЦК України, позивач звернувся з позовом до суду з вимогою про стягнення з орендодавця (відповідача у справі) 41382,00 грн. збитків.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 41382,00 грн. з КП «Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради Запорізької області не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Суд зазначає, що основною формою компенсації заподіяної шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків. Можливість використовувати відшкодування збитків як засобу захисту порушених прав виникає у громадян і юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав, тобто незалежно від того, чи є вказівка в тій чи іншій нормі ЦК про таке право.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина 1 ст. 225 ГК України передбачає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З урахуванням вищевикладеного слід зазначити, що відшкодування збитків - це міра відповідальності за правопорушення в сфері господарювання, тому її застосування можливе за наявності передбачених законом умов.

Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна довести факт порушення господарського зобов'язання контрагентом, наявність і розмір понесених ним збитків, причинний зв'язок між правопорушенням і збитками. Їх сукупність утворює склад господарського правопорушення, який є підставою господарсько-правової відповідальності. Склад господарського правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, включає: 1) протиправну поведінку суб'єкта господарювання; 2) наявність шкідливих наслідків; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою правопорушника і шкодою; 4) вину правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад господарського правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, оскільки, в даному випадку, його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Аналіз наведених норм права свідчить, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Судом встановлено, що між сторонами існують господарські правовідносини, які регулюються умовами договору оренди торговельного місця від 28.05.2012 р.

Відповідно до умов договору в оренду позивачу надано торговельне місце розміром 4,5 кв.м. для провадження торговельної діяльності, яке знаходиться на території ринку міста Оріхів по вулиці Гоголя, 7.

Пунктом 2 договору встановлено, що об'єкт оренди облаштований тимчасовою спорудою (надалі - «Кіоск»), який є власністю орендаря.

Як зазначалося вище, пунктом 4.10 вказаного договору сторонами узгоджено, що орендодавець зобов'язаний підтримувати територію, на якій розташований кіоск, в належному санітарно-технічному і протипожежному стані.

Пунктом 5.10 договору встановлено, що орендар зобов'язаний утримувати об'єкт оренди в належному санітарно-технічному і протипожежному стані, не допускати погіршення його стану.

З зазначеного слідує, що обов'язок по утриманню об'єкта оренди (в даному випадку торговельного кіоску) в протипожежному стані покладено саме на орендаря, оскільки кіоск належить йому на праві приватної власності, а орендодавець (відповідач у справі), в свою чергу, зобов'язався підтримувати територію ринку, на якій розташований торгівельний кіоск, у належному протипожежному стані.

Суд звертає увагу, що протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач вказує, що суб'єктом правопорушення є КП «Оріхівський ринок» (орендодавець, відповідач у справі) протиправність поведінки та вина відповідача полягає у неналежному виконанні зобов'язань за договором оренди торговельного місця, зокрема, у непідтриманні території, на якій розташований кіоск, в належному санітарно-технічному і протипожежному стані.

Втім аналіз матеріалів справи та наданих суду доказів не дає можливості зробити висновок про доведеність позивачем факту протиправної поведінки з боку відповідача.

Суд дійшов такого висновку виходячи з наступного:

Відповідно до технічного висновку № 9 від 21.06.2016р., що складений дослідницько-випробувальною лабораторією аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, ймовірний осередок пожежі знаходиться зліва від входу до кіоску на стіні в місті розташування освітлювальної лампи, про що свідчать виявлені дроти з ознаками короткого замикання, найбільше пошкодження металевої конструкції кіоску.

Тобто, найбільш вірогідною причиною пожежі є коротке замикання електромережі.

У технічному висновку також зазначено, що при огляді місця події металеві двері та прилавок були у відчиненому стані. На місці пожежі знаходились представники поліції, працівники ДСНС та власниця кіоску. Обстановка на місці була порушена, речі, які вдалося врятувати власниця забрала додому, решта знаходилась на асфальтному покритті поблизу кіоску. Вся конструкція з середини зі слідами кіптяви, що свідчить про те, що пожежа розпочалась у середині кіоску. Враховуючи те, що кіптява майже відсутня у нижній частині по всьому периметру кіоску, на підлозі знаходяться дерев'яні піддони без видимих слідів горіння, можна зробити висновок про те, що пожежа розпочалась над прилавком. Речовин і матеріалів, схильних до самозаймання в осередку пожежі і поблизу нього не виявлено. Погода у даний період була ясною і грозових розрядів блискавки не було, тому версії пожежі від причасності людського фактору та від грозових розрядів розглядати не доцільно.

З огляду на викладені у технічному висновку пояснень інженера ДВЛ АРЗ СП ГУ, факту порушення орендодавцем зобов'язань щодо підтримки території ринку в належному санітарно-технічному і протипожежному стані та виникнення пожежі саме внаслідок дій або бездіяльності КП «Оріхівський ринок» не встановлено та не зазначено.

Крім того, матеріали справи містять довідку № 259 від 23.11.2017р. головного інспектора Оріхівського РС ГУ ДСНС України у Запорізькій області, відповідно до якої порушень чинного законодавства у сфері протипожежної безпеки з боку керівництва КП «Оріхівський ринок» не має.

Про факт відсутності в діях відповідача кримінальних або адміністративних правопорушень суду наданий висновок начальника Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про результати розгляду повідомлення диспетчера МНС.

Також в матеріалах справи відсутні докази неодноразового звернення орендарів, в тому числі і позивача у справі, до КП «Оріхівський ринок» з приводу проблем з електрозабезпеченням на території ринку.

Натомість суду надана довідка директора КП «Оріхівський ринок» Оріхівської міської ради Запорізької області про відсутність будь-яких звернень, скарг чи листів стосовно несправності електрозабезпеченням на території ринку.

Зазначені обставини спростовують твердження позивача про допущення відповідачем правопорушення, яке полягає у неналежному виконанню орендодавцем зобов'язань за договором визначених в пункті 4.10 договору та, як наслідок, наявності у позивача правових підстав для застосування п. 5.6 договору. Інших доказів, які б підтверджували викладені у позові обставини, позивач не зазначив та не надав.

Крім того, аналіз матеріалів справи дає суду підстави зробити висновок недоведеність позивачем розміру збитків, які є предметом позовних вимог, оскільки сам факт придбання позивачем товару у період з липня 2015 р. по листопад 2015 р. (включно) на загальну суму 41714,00 грн. не може свідчити про реальний розмір збитків.

Суд дійшов такого висновку виходячи з наступного: по-перше, з моменту придбання товару та пожежею минуло майже рік. Доказів того, що позивач не здійснював підприємницьку діяльність з моменту придбання товару до моменту пожежі та не реалізовував товар, що був придбаний саме на підставі накладних та товарних чеків, що містяться в матеріалах справи, суду не надано. По-друге, у висновку № 9 від 21.06.2016р. інженером ДВЛ АРЗ СП зазначено, що речі, які вдалося врятувати, власниця забрала додому. Оцінка (визначення вартості) зіпсованого та уцілілого товару ніким не проводилась, що в свою чергу позбавляє можливості переконатися в правомірності визначення позивачем розміру завданих збитків.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено протиправної поведінки особи, яка, на його думку, спричинила йому збитки, вини відповідача у понесених позивачем збитках, розміру збитків, а відповідно і причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, оскільки збитки мають бути наслідком саме порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого позивача. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, що є обов'язковою умовою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» роз'яснено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Оцінивши у сукупності зібрані у справі письмові докази, пояснення представника відповідача та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог з зазначених позивачем підстав, оскільки позивачем не доведено належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 216, 218, 224, 225 ГК України, ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 08 грудня 2017 р.

Суддя О.В. Федорова