ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017р. Справа № 914/2074/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Ера Трейд, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ера МГ, м. Львів

про стягнення заборгованості

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Зусько І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: не зявився.

Зміст ст. 22 ГПК України представнику позивача, який зявився в судове засідання, розяснено.

Розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Ера Трейд до товариства з обмеженою відповідальністю Ера МГ про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.10.2017. Розгляд справи неодноразово відкладався у звязку з неявкою представника відповідача.

Представник позивача в судове засідання 04.12.2017 зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Відповідач в судові засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, вимог суду, зазначених в ухвалах про порушення справи та про відкладення справи не виконав, витребуваних доказів не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, в порядку ст. 75 ГПК Україна суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Ера Трейд (надалі позивач, постачальник) звернулося до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Ера МГ (надалі відповідач, покупець) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 17.10.2016 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 17/10/2016 (надалі- договір), за умовами якого позивач зобовязувався поставити відповідачу обладнання до технологічної лінії для виготовлення пральних порошків загальною вартістю 373 490, 00 грн. Як стверджує позивач, він свої зобовязання за договором виконав, що підтверджується видатковою накладною від 01.11.2016 № 210. Факт поставки підтверджується товарно-транспортною накладною від 30.11.2016 № 1-1.

Згідно з умовами договору, обладнання поставлене на умовах відтермінування платежу. 03.05.2017 відповідачу було скеровано вимогу від 28.04.2017 № 28/04/2017-2 про оплату вартості обладнання протягом семи днів з дня отримання вимоги. Однак, відповідач за поставлений товар не розрахувався. Станом на момент звернення з позовом до суду, у відповідача наявний борг перед позивачем у розмірі 373 490, 00 грн.

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, відзиву, письмових обґрунтованих пояснень та доказів погашення заборгованості до суду не представив, хоча був обізнаний про наявність спору та судового розгляду справи, про що свідчить його клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, про відкладення розгляду справи та про здійснення фіксування судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи із таких мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 712 ЦК України та частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 17.10.2016 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 17/10/2016, за умовами якого позивач зобовязувався поставити відповідачу обладнання до технологічної лінії для виготовлення пральних порошків загальною вартістю 373 490, 00 грн, а відповідач зобовязується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 3.3. договору, датою поставки товару та переходу права власності на товар вважається дата видачі постачальником видаткової накладної на товар. Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту видачі накладної, з урахуванням особливостей, встановлених у відповідному договорі (п. 3.7. договору).

Як вбачається із видаткової накладної від 01.11.2016 № 210, позивач реалізував і власним транспортом доставив відповідачу товар на суму 373 490, 00 грн за адресою: смт. Запитів, вул. Київська, 236. Факт поставки товару підтверджується, заявкою на перевезення вантажу № 30/11 від 30.11.2016, товарно-транспортною накладною від 30.11.2016 № 1-1, яка підписана із сторони відповідача директором ОСОБА_2, оригінал якої оглянутий судом. Товар покупцем прийнято без застережень.

Згідно з п. 2.3 договору, обладнання поставлене на умовах відтермінування платежу.

03.05.2017 позивач скерував відповідачу вимогу від 28.04.2017 № 28/04/2017-2 про оплату вартості обладнання протягом семи днів з дня отримання вимоги, яка отримана відповідачем 05.05.2017. Однак, відповідач за поставлений товар не розрахувався, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Частина 3 статті 530 Цивільного кодексу України визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного зясування місцевим господарським судом обставин справи.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідачем не представлено жодних доказів сплати заборгованості за договором, наявність боргу належними доказами не спростовано, отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 373 490, 00 грн є обгрунтованою та підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Оскільки, судом було відстрочено сплату позивачем судового збору і станом на момент прийняття рішення у справі позивачем судовий збір не сплачено, то останній слід стягнути у Державний бюджет України з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА МГ» (79000, АДРЕСА_1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Ера Трейд, (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 359, ) суму боргу в розмірі 373 490, 00 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА МГ» (79000, АДРЕСА_1, ) в дохід Державного бюджету України 5 602, 35 грн судового збору.

Стягувач - Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, : отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету 22030106 "Судовий збір").

4. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 07.12.2017.

Суддя Манюк П.Т.