РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017Справа №910/17862/17

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: фізичної особи-підприємця Сергійчука Івана Євгеновича, м. Житомир

до відповідача: Приватного підприємства «Будремкомплект», м. Київ

про стягнення 84 768,20 грн.

За участю представників:

від позивача: Каменчук О.П., Крилова Т.М.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Сергійчук Іван Євгенович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Будремкомплект» про стягнення 84 768,20 грн., з яких: 70 560,00 грн. - сума заборгованості за виконані будівельні роботи, 3 215,19 грн. - 3% річних, 10 985,68 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором про виконання субпідрядних робіт №03 від 22.09.2015 в частині здійснення оплати виконаних робіт на суму 70 560,00 грн., що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.11.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017, у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 29.11.2017.

Представники позивача у судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, Приватне підприємство «Будремкомплект» було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що за змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

З метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 17.10.2017 та від 08.11.2017 були направлені на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04077, м. Київ, вул. Дніпроводська, буд. 1-А. Однак, поштові конверти з ухвалами суду були повернуті відділенням поштового зв'язку з відміткою «Не розшукано».

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на неявку представника відповідача, приймаючи до уваги, що Приватне підприємство «Будремкомплект» так і не скористалось наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні складено протокол, який долучений до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2015 між фізичною особою-підприємцем Сергійчуком Іваном Євгеновичем (субпідрядник) та Приватним підприємством «Будремкомплект» (генпідрядник) укладено договір про виконання субпідрядних робіт №03 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого генпідрядник в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, дає завдання субпідрядникові щодо виконання, а субпідрядник бере на себе зобов'язання виконати наступні роботи: реконструкція ВПС «Павловичі» Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 Договору генпідрядник зобов'язаний своєчасно прийняти і опалити роботу. Ціна робіт визначається в договірній ціні, актах виконаних робіт.

У пункті 2.1 Договору сторони передбачили, що субпідрядник зобов'язується завершити виконання роботи в строк і подати генпідрядникові для підписання остаточний акт здавання-приймання виконаної роботи, а генпідрядник зобов'язується прийняти належним чином виконану роботу і в разі відсутності допущених у роботі відступів від умов цього договору або інших недоліків підписати акт здавання-приймання виконаної роботи в 3-денний термін з дня подання йому субпідрядником названого документа.

Згідно з пунктом 3.1 Договору за виконання робіт генпідрядник сплачує субпідрядникові 153 462,00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що платежі здійснюються генпідрядником на підставі актів здавання-приймання виконаних робіт протягом 5 банківських днів з моменту їх підписання сторонами.

На виконання умов Договору сторонами було складено та підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2016 року, відповідно до якої вартість виконаних робіт становить 120 560,00 грн. (що не перевищує суми, передбаченої у пункті 3.1 Договору).

19.04.2016 представниками генпідрядника та субпідрядника підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2016 року за договором №03 від 22.09.2015, яким підтверджено факт виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт вартістю 120 560,00 грн. Вказаний акт підписано представниками сторін без зауважень та заперечень, а також скріплено печатками товариств.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості в розмірі 70 560,00 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір про виконання субпідрядних робіт №03 від 22.09.2015 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником (ч. ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Матеріалами справи (підписаним сторонами актом приймання виконаних будівельних робіт від 19.04.2016) підтверджується факт виконання позивачем та прийняття без зауважень відповідачем робіт на загальну суму 120 560,00 грн., внаслідок чого у відповідача виникло зобов'язання прийняті ним роботи оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як зазначалось судом, у пункті 3.2 Договору сторони домовились, що платежі здійснюються генпідрядником на підставі актів здавання-приймання виконаних робіт протягом 5 банківських днів з моменту їх підписання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 3.2 Договору, з огляду на факт підписання 19.04.2016 акту виконаних будівельних робіт відповідачем, останній повинен був повністю оплатити виконані позивачем роботи протягом 5 банківських днів з моменту підписання вказаного акту. Відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Судом встановлено, що вартість виконаних позивачем робіт оплачено відповідачем частково, а саме на суму 50 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №174 від 22.10.2015 на суму 20 000,00 грн., №228 від 01.12.2015 на суму 20 000,00 грн., №682 від 18.11.2016 на суму 10 000,00 грн.

Як вбачається зі змісту наданої позивачем довідки, станом на 29.11.2017 заборгованість відповідача за договором №03 від 22.09.2015 становить 70 560,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем, який представника у судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав, не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 70 560,00 грн. Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено.

При цьому, згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за виконані позивачем підрядні роботи в розмірі 70 560,00 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 215,19 грн. 3% річних та 10 985,68 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати виконаних підрядних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати виконаних позивачем підрядних, вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3% річних, судом встановлено, що позивачем не враховано, що у 2016 році було 366 днів.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги здійснені відповідачем часткові оплати, сума 3% річних за період з 27.04.2016 по 09.10.2017 складає 3 215,19 грн., а відповідні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При здійсненні судом перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних за спірний період є більшою, ніж сума нарахована позивачем, у зв'язку з чим, враховуючи межі позовних вимог, вимоги на стягнення інфляційних втрат у сумі 10 985,68 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене вище, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог фізичної особи-підприємця Сергійчука Івана Євгеновича та стягнення з Приватного підприємства «Будремкомплект» заборгованості за виконані будівельні роботи в розмірі 70 560,00 грн., 3% річних в сумі 3 215,19 грн. та інфляційних втрат в сумі 10 985,68 грн.

Інша частина вимог (3% річних в сумі 7,33 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Сергійчука Івана Євгеновича задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Будремкомплект» (04077, м. Київ, вул. Дніпроводська, буд. 1-А; ідентифікаційний код 34427153) на користь фізичної особи-підприємця Сергійчука Івана Євгеновича (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість за виконані будівельні роботи в розмірі 70 560 (сімдесят тисяч п'ятсот шістдесят) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 3 215 (три тисячі двісті п'ятнадцять) грн. 19 коп., інфляційні втрати в сумі 10 985 (десять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 68 коп. та судовий збір в розмірі 1 599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 86 коп.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 29.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2017.

Суддя В.В. Князьков