КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Справа№ 910/13628/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - Суденко Р.В. (довіреність №09/12/257 від 14.06.2017 р.)

від відповідача 2 - не з'явився

від третьої особи 1 - не з'явився

від третьої особи 2 - Лавренчук Т.В. (довіреність б/н від 09.08.2017 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест»

на рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2017 р.

у справі №910/13628/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбо Фінанс»

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестконд»

про визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» про визнання повністю припиненими зобов'язання відповідача 2 та позивача за кредитним договором № 19-4 (з усіма можливими змінами та доповненнями), укладеним 21.08.2007 р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 (а.с.11 т. 1).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2017 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» та ТОВ «Вестконд».

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2017 р. в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник третьої особи 2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники позивача, відповідача 2 та третьої особи 1 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників позивача, відповідача 2 та третьої особи 1.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 10.11.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача, відповідача 2 та третьої особи 1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача 1 та третьої особи 2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

21.08.2007 р. між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Банк) та ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» (Позичальник) було укладено кредитний договір № 19-4, згідно умов якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у сумі 4040000,00 грн. на умовах, передбачених цим договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

21.08.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та Позичальником укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 3028 (далі - договір іпотеки № 3028), предметом якого є нерухоме майно, а саме: цілісний майновий комплекс Лужанського колективного підприємства «Металіст», яке знаходиться за адресою: Чернівецька область, Кінманський район, смт. Лужани, провулок Заводський, будинок 6.

23.08.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та Позичальником укладено договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О., зареєстрований в реєстрі за № 3023 (далі - договір іпотеки № 3023), предметом якого є нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 57а, що належить іпотекодавцю на праві власності.

04.11.2016 р. між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» було укладено три договори відступлення права вимоги - №№ 39/392, 39/392-1, 39/392-2.

Згідно договору відступлення права вимоги № 39/392 від 04.11.2016 р., ПАТ «Промінвестбанк» (первісний кредитор) відступив ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (новий кредитор) право вимоги за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. з додатковими договорами № 2 від 26.06.2008 р. та № 4 від 18.02.2009 р.

За договором відступлення права вимоги № 39/392-1 від 04.11.2016 р., ПАТ «Промінвестбанк» (первісний іпотекодержатель) відступив ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (новий іпотекодержатель) своє право вимоги за іпотечним договором № 3028 від 21.08.2007 р. з додатковою угодою № 1 від 19.02.2009 р., укладених в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. зі змінами та доповненнями.

За договором відступлення права вимоги № 39/392-2 від 04.11.2016 р., ПАТ «Промінвестбанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Агро Фінанс» право вимоги за договором іпотеки № 3023 від 23.08.2007 р.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» здійснило розрахунок з ПАТ «Промінвестбанк» за договором про відступлення права вимоги № 39/392 від 04.11.2016 р.

04.11.2016 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (первісний кредитор) та ТОВ «Вестконд» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 23, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р.

04.11.2016 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Вестконд» (новий іпотекодержатель) укладено договори про відступлення права вимоги за № 23-1 та № 23-2, відповідно до яких первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю своє право вимоги за іпотечними договорами № 3028 від 21.08.2007 р. та № 3023 від 23.08.2007 р.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Вестконд» повністю здійснено розрахунки з ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» за відступлені права вимоги боргу за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. з додатками та всіма договорами, що забезпечували його виконання.

Повідомленням № 09-13-1/1994 від 07.11.2016 р. ПАТ «Промінвестбанк» повідомив ТОВ «Поларт-Інвест» про заміну кредитора у зобов'язанні за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. з додатковими угодами та за іпотечними договорами № 3028 від 21.08.2007 р. та № 3023 від 23.08.2007 р.

Повідомленням від 10.11.2016 р. ТОВ «Вестконд» повідомив позивача, що 04.11.2016 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» та ТОВ «Вестконд» було укладено договори про відступлення права вимоги № 23 від 04.11.2016 р., ТОВ «Вестконд» набуло право вимоги за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. з додатковими угодами, а також договорів про відступлення права вимоги № 23-1 від 04.11.2016 р. за іпотечним договором № 3028 від 21.08.2007 р. та № 23-2 від 04.11.2016 р. за іпотечним договором № 3023 від 23.08.2007 р.

ТОВ «Вестконд» було також направлено на адресу позивача вимогу від 10.11.2016 р. про усунення порушення за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. (з усіма додатковими угодами до нього), в якій ТОВ «Вестконд» вимагало перерахувати кошти в розмірі 12517145,67 грн.

Згідно постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 р. у справі № 903/913/14, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Луцьккондитер» перед ТОВ «Вестконд» за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. в сумі 6224389,23 грн., звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки № 3028 від 21.08.2007 р., укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер», а саме: земельну ділянку, площею 1,9031 га, кадастровий номер :02:002:0192, що знаходиться за адресою: Чернівецька обл., Кіцманський район, смт. Лужани, провулок Заводський, 6 і належить на праві власності ТОВ «Поларт-Інвест», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Спір у даній справі виник внаслідок того, що зобов'язання боржника перед банком за кредитним договором припинились у відповідності до ст. 599 ЦК України внаслідок того, що банк списав кредитну заборгованість боржника перед банком за рахунок резервів як безнадійну заборгованість.

З матеріалів справи, а саме оборотно-сальдової відомості вбачається, що банком 29.12.2010 р. вчинено операцію з перенесення заборгованості ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» з рахунку обліку простроченої заборгованості (№ 13) на рахунок 9611 «списана у збиток заборгованість за кредитними операціями» (згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджену постановою Національного банку України № 280 від 17.06.2004 р.) (№ 13).

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк визначає розміри, порядок формування та використання резервів банків для покриття можливих втрат за кредитами, резервів для покриття валютних, відсоткових та інших ризиків банків. Резерви для покриття можливих фінансових ризиків, а також фонду гарантування вкладів громадян створюються за рахунок доходу до оподаткування відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки зобов'язані формувати резервний фонд на покриття непередбачених збитків по всіх статтях активів та позабалансових зобов'язаннях.

Отже, діяльність усіх без виключення банків в Україні регулюється та керується Національним банком України та його нормативно-правовими актами.

Перенесення кредитної заборгованості ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р. на рахунки позабалансового обліку ПАТ «Промінвестбанк» було здійснено на виконання та у відповідності до вимог Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості, затверджений постановою Правління Національного банку України № 424 від 13.09.2010 р., що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 р. за № 998/18293 (далі - Порядок).

Цим Порядком встановлено відображення в бухгалтерському обліку формування резерву та зазначено бухгалтерські операції, відповідно до яких здійснюється перенесення (списання з одного рахунку та зарахування на інший) заборгованості на рахунки позабалансового обліку відповідно до Інструкції № 481.

В п. 8 вказаного Порядку встановлено, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Списання заборгованості за рахунок резерву є виключно банківською бухгалтерською операцією з перенесення заборгованості з балансового рахунку обліку на позабалансовий, яка вчиняється відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють правила та умови здійснення банківської діяльності, бухгалтерії та обліку.

В даному випадку не відбулося прощення боргу, а лише відбулась банківська бухгалтерська операція з перенесення заборгованості з балансового рахунку обліку на позабалансовий, списання ПАТ «Промінвестбанк» заборгованості за рахунок резерву не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

Норми чинного законодавства України не містять такої підстави припинення зобов'язання, як списання банками заборгованості за рахунок сформованого резерву, тобто, перенесення заборгованості на рахунки позабалансового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що банк продовжував вчиняти дії по стягненню заборгованості з боржника, в тому числі шляхом звернення стягнення на майно, яке було надано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №19-4 від 21.08.2007 р.

Обставини щодо наявності заборгованості за кредитним договором встановлені господарським судом Волинської області в ухвалі від 18.01.2011 р. у справі № 7/105-Б, якою затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер», а також ухвалою господарського суду Чернівецької області від 01.12.2016 у справі № 5/173/б, якою задоволено заяву ТОВ «Вестконд» про заміну кредитора у справі, а саме, замінено кредитора ПАТ «Промінвестбанк» на ТОВ «Вестконд», в тому числі в частині кредиторських вимог за кредитним договором № 19-4 від 21.08.2007 р.

Доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором сторонами не надано, а отже зобов'язання за кредитним договором не припинено.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про те, що банк в односторонньому порядку списав безнадійну заборгованість, а тому отримав відшкодування від держави.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Водночас, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається кредиторові.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор може бути замінений у зобов'язанні іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Отже, за умови виконання зобов'язання з боку третьої особи, зокрема Держави, остання б отримала б статус кредитора з правом регресного позову до позичальника та/чи іпотекодавця. Однак, суду першої інстанції не надано підтверджень заміни кредитора, сплати боргу тощо. Оплати кредитної заборгованості на користь ПАТ «Промінвестбанк» третьою особою не здійснювалось, договір про заміну кредитора не укладався, рішення будь-яким державним органом про бюджетне відшкодування банку будь-яких сум за рахунок державного бюджету в рахунок погашення боргу ТОВ ВКФ «Луцьккондитер» не приймалось.

Як зазначено вище, операція з перенесення заборгованості з рахунку обліку простроченої заборгованості 13) на рахунок боржника 9611 списана у збиток заборгованість за кредитними операціями (№ 13) відбулась 29.12.2010 р.

Тобто на дату перенесення заборгованості на рахунки «9611» діяли наступні нормативні акти:

- Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», як нормативний акт загального регулювання;

- постанова НБУ № 424, чинна на дату списання, яка встановлювала право банка списати безнадійну заборгованість в залежності від дати її утворення, у п. 2 визначала, що банки мають право списувати згідно з Порядком заборгованість за кредитами (включаючи нараховані за ними проценти), яка до дати набрання чинності цією постановою віднесена до категорії «безнадійна» відповідно до глави 6 Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 р. № 279, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.08.2000 р. за № 474/4695.

На підставі п. 12.2.1. ст. 12. Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час існування вказаних правовідносин), віднести до валових витрат суми сформованого та списаного резерву: Банки та небанківські фінансові установи... формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій, за виключенням позабалансових, крім гарантій, коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та в порядку, передбачених методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та цінних паперів відповідно до повноважень, та включається до складу валових витрат.

Доводи позивача про право банку включити суми списаного страхового резерву до складу валових витрат, як відшкодування, отримане від держави є помилковими, оскільки в силу п. 12.4.1. ст. 12. Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на день списання), у разі коли дебітор повністю або частково погашає безнадійну заборгованість, попередньо віднесену кредитором до складу валових витрат або відшкодовану за рахунок страхового резерву згідно з положеннями пункту 2.1 і пункту 12.3 цієї статті, кредитор збільшує валовий дохід на суму компенсації, одержаної від дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості або її частини.

Таким чином, у випадку, якщо боржник погашає свою заборгованість, банк (як кредитор) має на цю суму збільшити валовий дохід.

Отже, держава не відшкодовує суми боргу та процентів кредитору, а лише надає право не сплачувати податок на прибуток до дати, коли кошти будуть відшкодовані (повернуті) боржником.

Віднесення заборгованості до складу валових витрат означає лише податкові наслідки, які є у кредитора чи боржника перед державою в частині оподаткування прибутку. Таке списання заборгованості тягне лише той наслідок, що банк має право не нараховувати податок на прибуток, що нараховувався на суму процентів. Але таке списання не означає відшкодування банку суми боргу повністю за боржника.

За таких обставин доводи позивача про отримання банком відшкодування від держави не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Слід зазначити, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому, суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідачів, а також не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами для захисту своїх інтересів.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ТОВ «Поларт-Інвест» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2017 р. у справі №910/13628/17 залишити без змін.

Справу №910/13628/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін