ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04 грудня 2017 рокуСправа № 921/556/17-г/6
УХВАЛА

про припинення провадження

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул. Б. Хмельницького, 14, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47711)

до відповідача ОСОБА_2 міської ради (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001)

про: - визнання права отримання документа з присвоєнням адресного номера на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011;

- зобовязання начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації обєкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011.

За участю від:

позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

Суть справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 міської ради про:

- визнання права отримання документа з присвоєнням адресного номера на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011;

- зобовязання начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації обєкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011.

Свої вимоги позивач обґрунтовує безпідставною відмовою Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради у присвоєнні адресного номера збудованому відповідачем обєкту, зазначеного у Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011.

Ухвалою від 04.10.2017 порушено провадження у даній справі, призначено її розгляд в судовому засіданні на 02.11.2017. В подальшому, в судових засіданнях, відповідно до ч.3 ст. 77 ГПК України, оголошувались перерви, востаннє до 04.12.2017.

Після порушення провадження у справі, позивачем подано заяву б/н від 09.10.2017 про забезпечення позову (вх. № 18277 від 09.10.2017).

В ході розгляду справи позивачем до матеріалів справи долучено: пояснення б/н від 02.11.2017 , з доданими до них документами (вх. №19650 від 02.11.2017); клопотання б/н від 02.11.2017 (вх. № 19651 від 02.11.2017) про перенесення судового засідання; додаткові пояснення б/н від 21.11.2017, з додатком (вх. № 20682 від 21.11.2017); клопотання б/н від 22.11.2017 про витребування доказів (вх. № 20683 від 22.11.2017); заяву б/н від 24.11.2017 про доручення додаткових документів до матеріалів справи (вх. № 20897 від 24.11.2017).

В свою чергу, відповідачем до матеріалів справи подано відзив б/н, б/д (вх. № 19672 від 02.11.2017); інформацію б/н, б/д про розглянуті справи (вх. № 20356 від 16.11.2017), супровідний лист б/н. б/д (вх. 20774 від 23.11.2017) з додатком.

У вищевказаному відзиві, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що відповідно до норм чинного законодавства адресні номери присвоюються виключно обєктам нерухомості. В свою чергу, належний відповідачу обєкт є лише тимчасовою спорудою, що встановлено в численних рішеннях судів, які набрали законної сили, а відтак не потребують додаткового доказування.

В судовому засіданні, в т.ч. 04.12.2017 представниками позивача позовні вимоги підтримано, з підстав, наведених у позові.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили.

В ході розгляду справи, учасникам судового процесу розяснено їх права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

У відповідності до ч.7 ст. 81-1 ГПК України фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу здійснюється за ініціативою суду. Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер LH 3150 UB 03120072 D 4.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку про необхідність припинення провадження у справі.

Судом встановлено, що рішенням сесії ОСОБА_2 міської ради №4/9/143 від 12.12.2003 суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" по вул. Протасевича з об'єктом торгівельно-побутового призначення на земельній ділянці площею до 250 кв.м. з наданням земельної ділянки в оренду терміном на п'ять років.

В подальшому, розпорядженням міського голови №135 від 25.02.2004 затверджено акт вибору та обстеження земельної ділянки, визначеної під розташування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з обєктом торгівельно-побутового призначення за адресою вул. Протасевича площею до 250 кв.м. суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 в оренду терміном на п'ять років.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" 24.11.2010 виготовлено Технічний паспорт на громадський будинок торгівельно-побутового призначення за адресою: вул. Протасевича, м. Тернопіль, загальною площею 34 кв. м. (в тому числі кіоск для продажу квитків), який належить ОСОБА_1.

В матеріалах справи міститься Акт готовності обєкта до експлуатації №588 від 22.02.2011 щодо обєкту під назвою зупинка громадського транспорту вул. Протасевича з обєктом торгівельно-побутового призначення по вул. Протасевича, місцезнаходження обєкта: вул. Протасевича, м. Тернопіль, щодо якого субєкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_1, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області видано дозвіл №469-18/10 від 13.09.2010 на виконання будівельних робіт.

На підставі Акта готовності обєкта до експлуатації від 22.02.2011, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, замовнику будівництва - СПД ФО ОСОБА_1, видано Сертифікат відповідності за № ТП 000553 від 03.03.2011, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта (окремого пускового комплексу) зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з обєктом торгівельно-побутового призначення, за адресою вул. Протасевича у м. Тернополі проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації.

31.07.2009 між ОСОБА_2 міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до якого у платне користування на 5 років позивачці передавалось 250 кв.м. для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення.

Строк дії даного договору припинився у 2014 році, що встановлено численними судовими рішеннями у спорах за відповідними позовами ФОП ОСОБА_1

Зокрема, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 у справі №921/716/16-г/17, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та Вищого господарського суду України від 13.09.2017, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання поновленим терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк та на тих самих умовах.

Проте, ФОП ОСОБА_1 продовжує користуватись названою ділянкою та вносити за це плату.

16.02.2016 ОСОБА_1 звернулась до Управління містобудування, архітектури та кадастру із заявою про присвоєння адресного номера обєкту нерухомості зупинці громадського транспорту з закладом торгово-побутового призначення за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича, 18 Б.

У письмовій відповіді №191/14 від 16.03.2016 Управлінням містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради (за підписом начальника управління ОСОБА_6) відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вищевказаної заяви з тих підстав, що відповідно до "Порядку присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у м. Тернополі" адресні номери не надаються тимчасовим спорудам, а також адреси присвоюються обєктам нерухомості, за якими закріплена земельна ділянка. Всупереч цьому, вказаний у заяві від 16.02.2016 обєкт є тимчасовою спорудою та розташований на земельній ділянці, договір оренди на яку у заявника закінчився 30.04.2014.

Не погоджуючись з відмовою оформленою листом №191/14 від 16.03.2016, ФОП ОСОБА_1 зверталась із позовними заявами до судів, з метою захисту її порушеного права.

Зокрема, до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку адміністративного судочинства із вимогами про визнання протиправними підстав відмови у присвоєнні адресного номера обєкту торгівельно-побутового призначення, що викладені в рішенні Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради від 16.03.2016 за №191/14 та про зобовязання Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради присвоїти адресний номер обєкту торгівельно-побутового призначення магазину "Христя", що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича (поблизу будинку №18) у відповідності до вимог Інформаційної картки Н-14.2-14 Присвоєння адресного номера обєкту нерухомості, що розроблена на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №1975 від 28.11.2012 "Порядок присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у місті Тернополі".

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2017 у справі № 607/11262/16-а ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вимог, заявлених до ОСОБА_2 міської ради про визнання протиправними підстав відмови у присвоєнні адресного номера обєкту торгівельно-побутового призначення, що викладені в рішенні Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради від 16.03.2016 за №191/14 та про зобовязання Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради присвоїти адресний номер обєкту торгівельно-побутового призначення магазину "Христя", що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича (поблизу будинку №18) у відповідності до вимог Інформаційної картки Н-14.2-14 Присвоєння адресного номера обєкту нерухомості, що розроблена на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №1975 від 28.11.2012 "Порядок присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у місті Тернополі".

Вказана постанова суду, винесена за правилами КАСУ, станом на 04.12.2017 набрала законної сили.

У вересні 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Начальника управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_6 (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль) про:

- визнання рішення Начальника ОСОБА_2 управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_6Й від 16.03.2016 року № 191/14 недійсним;

- визнання за ОСОБА_1 права отримання документа з присвоєним адресним номером на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011;

- зобов'язання Начальника ОСОБА_2 управляння містобудування архітектури та кадастру присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації об'єкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТГІ 000553 від 03.03.2011.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2017 у справі №921/545/17-г/4 ФОП ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті цього позову за п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України (заява не підлягає розгляду в господарських судах України).

Ухвала мотивована тим, що переданий позивачем на вирішення спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2017, ухвала Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2017 у справі №921/545/17-г/4 залишена без змін, а апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові акти у даній справі станом на 04.12.2017 не скасовані і є чинними.

Не очікуючи результатів розгляду апеляційної скарги у справі №921/545/17-г/4, 02.10.2017 ФОП ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Тернопільської області із позовом, що є предметом дослідження у справі, яка розглядається.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Отже, відповідно до ст.ст.1,21 ГПК України, сторонами в господарському процесі можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці, а також у випадках, передбачених законодавчими актами України - державні та інші органи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно п.п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (надалі - Постанови), господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст.3 ГК України (п. 3 Постанови).

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам наведено також у ст.12 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за участі у спорі суб'єкта господарювання; наявності між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

В свою чергу, стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №1975 від 28.11.2012, з метою встановлення єдиного порядку присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у місті Тернополі, керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджено Порядок присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у місті Тернополі, згідно з додатком (додається).

Пунктами 3.2, 3.3 вказаного Порядку зазначається, що присвоєння адресного номера обєкту нерухомості здійснюється шляхом видачі розпоряджень начальника управління містобудування, архітектури та кадастру міської ради (далі - управління); розгляд питань присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості здійснюється за клопотанням замовників з відповідним пакетом документів на імя начальника управління.

До цього, рішенням сесії ОСОБА_2 міської ради № 6/4/51 від 05.01.2011, відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні" і "Про службу в органах місцевого самоврядування" затверджено, зокрема Положення про Управління містобудування, архітектури та кадастру.

Відповідно до п.1.1 Положення про управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради, Управління є виконавчим органом ОСОБА_2 міської ради, підконтрольним та підзвітним міській раді, підпорядковане міському голові. Координацію діяльності управління здійснює заступник міського голови з питань діяльності ради.

Представником відповідача в судовому засіданні 23.11.2017 зазначено, що вищевказане положення є чинним, а управління не є юридичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною спору (відповідачем) у справі №921/556/17-г/6 є орган місцевого самоврядування - ОСОБА_2 міська рада (суб'єкт владних повноважень). Оскаржувані позивачем дії безпосередньо торкаються реалізації відповідачем, в особі його структурного підрозділу своїх владних функцій, а саме підставності та порядку присвоєння адресного номера обєкту нерухомості.

Предметом позову, який визначив власне позивач, є визнання за ним права на отримання документа з присвоєнням адресного номера та зобовязання начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації обєкту, зазначеному в Сертифікаті відповідності №ТП 000553 від 03.03.2011.

В якості підстав позову, право на формулювання яких належить виключно позивачу, вказано недотримання контролюючим органом Порядку присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у місті Тернополі.

Наведений акт органу місцевого самоврядування не регулює відносин, що ґрунтуються на рівності сторін, а визначає повноваження (права і обов'язки) відповідача, в особі його структурного підрозділу при виконанні ним владних функцій.

Таким чином, у спірних правовідносинах прийняття начальником Управлінням містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_6 відмови №191/14 від 16.03.2016 у присвоєнні адресного номера зупинці громадського транспорту з закладом торгово-побутового призначення за адресою вул. Протасевича, м. Тернопіль, наслідком якої стало звернення позивача за захистом його порушеного права з позовом до суду про зобовязання останнього в судовому порядку присвоїти адресний номер даному обєкту, є результатом здійснення органом місцевої ради владних управлінських повноважень.

З огляду на викладене, беручи до уваги предмет та підстави позову, а також зміст позовних вимог, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем за своїм правовим характером є публічноправовими.

Відтак даний спір є спором адміністративної юрисдикції.

До такої ж позиції прийшов Господарський суд Тернопільської області у справі №921/545/17-г/4 за позовом (б/н від 25.09.2017) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Б.Хмельницького, 14, с. Байківці, Тернопільський район) до відповідача - Начальника управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_6 (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль) про, в т.ч.:

- визнання за ОСОБА_1 права отримання документа з присвоєним адресним номером на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011;

- зобов'язання Начальника ОСОБА_2 управляння містобудування архітектури та кадастру присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації об'єкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТГІ 000553 від 03.03.2011.

Тобто, по двох вимогах, які позивачем повторно заявлені в справі №921/556/17-г/6.

За результатами розгляду позовної заяви б/н від 25.09.2017, Господарським судом Тернопільської області, у складі судді Бурди Н.М., 27.09.2017 винесено ухвалу у справі №921/545/17-г/4 про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України. Винесення даної ухвали мотивовано серед іншого тим, що виникнений спір не носить характеру господарського, а є публічно правовим і на нього, згідно приписів ст. ст. 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

З даним висновком погодився Львівський апеляційний господарський суд у постанові від 21.11.2017, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2017 №921/545/17-г/4, за результатами її перегляду в апеляційному порядку.

Дві позовні вимоги у справі №921/545/17-г/4 полягали у визнанні за ОСОБА_1 права отримання документа з присвоєним адресним номером на прийнятий до експлуатації обєкт, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТП 000553 від 03.03.2011 та зобов'язанні Начальника ОСОБА_2 управляння містобудування архітектури та кадастру присвоїти адресний номер прийнятому до експлуатації об'єкту, який зазначений в Сертифікаті відповідності № ТГІ 000553 від 03.03.2011.

Аналогічні вимоги ФОП ОСОБА_1 сформульовані і в позовній заяві у справі №921/556/17-г/6, лише із заміною в позові відповідача з Начальника управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_6 на ОСОБА_2 міську раду. Така заміна лише відповідача (враховуючи ті ж підстави і предмет) не вплинула на зміну підвідомчості спору.

Також, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядалась справа № 607/11262/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання протиправними підстав відмови у присвоєнні адресного номера обєкту торгівельно-побутового призначення, що викладені в рішенні Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради від 16.03.2016 за №191/14 та зобовязання Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради присвоїти адресний номер обєкту торгівельно-побутового призначення магазину "Христя", що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича (поблизу будинку №18) у відповідності до вимог Інформаційної картки Н-14.2-14 Присвоєння адресного номера обєкту нерухомості, що розроблена на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №1975 від 28.11.2012 "Порядок присвоєння адресних номерів обєктам нерухомості у місті Тернополі".

За результатами розгляду по суті адміністративної справи № 607/11262/16-а, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 31.01.2017 винесено постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Дане судове рішення набрало законної сили.

Таким чином, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/11262/16-а спір про зобовязання Управління містобудування, архітектури та кадастру ОСОБА_2 міської ради у присвоєнні адресного номера обєкту торгівельно-побутового призначення магазину "Христя", що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Протасевича (поблизу будинку №18) також вирішувався в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Дана норма кореспондується з п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України та застосовується, коли питання підвідомчості спору не було вирішено у скорочені строки, встановлені ст. 64 ГПК України.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом", орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Недотримання судами визначеної законом підвідомчості справ є безумовною підставою для скасування хоч би і правильного прийнятого по суті рішення.

Вказане не позбавляє позивача, за наявності для цього підстав, звернутись із відповідними вимогами в порядку, визначеному КАСУ.

Як вже зазначалось, 09.10.2017 за вх. №18277 позивачем через канцелярію суду у справі №921/556/17-г/6 подано заяву б/н від 09.10.2017 про забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_2 міській раді, виконавчому комітету міської ради та іншим органам приймати рішення та вчиняти будь-які дії направлені на зняття з державної реєстрації земельної ділянки, яка зареєстрована за ОСОБА_1 за кадастровим номером :08:014:0024 згідно з відомостей "ОСОБА_6 з Державного реєстру про земельну ділянку" від 07.09.2017 №НВ-017;

- заборони ОСОБА_2 міській раді, виконавчому комітету міської ради та іншим органам приймати рішення та вчиняти будь-які дії направлені на демонтаж прийнятого до експлуатації обєкта, який зазначений в Сертифікаті відповідності від 03.03.2011 №ТП000553;

- заборони ОСОБА_2 міській раді, виконавчому комітету міської ради, його органам та комунальним службам приймати рішення та вчиняти будь-які дії направлені на відключення ресурсів, які забезпечують господарську діяльність прийнятого до експлуатації обєкта, до яких відноситься вода, каналізація, тепло, електроенергія та інші ресурси.

Свою заяву ФОП ОСОБА_1 мотивує тим, що на момент звернення з позовом у справі №921/556/17-г/6 виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради прийнято рішення № 1185 від 19.11.2014 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування", рішення № 200 від 04.03.2015 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування" та рішення № 579 від 07.07.2016 "Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування", які спрямовані на позбавлення її права займатись торгівельною діяльністю шляхом демонтажу обєкта торгівельно-побутового призначення (тимчасової споруди), зазначеного в Сертифікаті відповідності від 03.03.2011 № ТП 000553 та зобовязано ОСОБА_2 міський РЕМ забезпечити відєднання тимчасових споруд від електропостачання.

Також, в обґрунтування своєї заяви посилається на обставини встановлені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 у справі № 921/716/16-г/17, зокрема, що 28.11.2014 ФОП ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, а також вирішено припинити право користування зазначеною земельною ділянкою та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 в двадцятиденний термін з дня прийняття рішення повернути вказану земельну ділянку.

Попри все це, ФОП ОСОБА_1 стверджує, що станом на 09.10.2017 вищевказана земельна ділянка зареєстрована за нею, підтвердженням чого слугують відомості ОСОБА_6 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ 017 від 07.09.2017.

Збудоване на вказаній земельній ділянці майно у встановленому порядку прийнято до експлуатації, що підтверджується вже згадуваними Актом готовності обєкта до експлуатації №588 від 22.02.2011 та Сертифікатом відповідності №ТП000553 від 03.03.2011. При цьому зазначає, що дані обставини встановлені рішеннями судів, зокрема у справах №№921/716/16-г/17, 921/102/15-г/7, 921/414/16-г/4, 921/225/16-г/13.

Разом з цим, позивач стверджує, що збудований нею обєкт не є тимчасовою спорудою, влаштованою без дозвільних документів.

А відтак, враховуючи наявну можливість демонтажу збудованого ним обєкту, зняття з державної реєстрації земельної ділянки, на якій цей обєкт знаходиться та відключення ресурсів, які забезпечують функціонування прийнятого до експлуатації обєкта, просить суд на підставі ст.ст. 66,67 ГПК України задоволити заяву про забезпечення позову.

На думку позивача, все це є достатньо обґрунтованим припущенням, що збудований ним обєкт за адресою вул. Протасевича у м. Тернополі, може зникнути на момент виконання рішення суду у справі №921/556/17-г/6.

В судовому засіданні 02.11.2017 представниками позивача підтримано вищевказану заяву про забезпечення позову.

Представником відповідача в судовому засіданні 02.11.2017 надано лише усні заперечення проти задоволення заяви про забезпечення позову, у звязку з їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України, зокрема частиною 1, вказано, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Питання забезпечення позову розяснено зокрема у постанові пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, серед іншого, з урахуванням:

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (п.1 цієї постанови).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п.3 постанови постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи результати розгляду судом заявлених ФОП ОСОБА_1 вимог, неадекватність обраних позивачкою заходів забезпечення позову та заявлених нею позовних вимог (прямого зв'язку між ними), інтереси сторін і інші обставини, з якими пов'язується вжиття судом заходів забезпечення позову, в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 б/н від 09.10.2017 про застосування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" вказано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

В матеріалах справи міститься копія посвідчення серії АЗ №061737 від 28.07.2005, виданого Управлінням ПФУ в м. Тернополі ОСОБА_1 як інваліду другої групи довічно.

З огляду на вищенаведене, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, як позивач справі №921/556/17-г/6, у встановленому законом порядку звільнена від сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1,2,4-3,12,22,33,35,43,67-68,80,86 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі припинити по п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

2. В задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 б/н від 09.10.2017 про забезпечення позову відмовити.

Суддя І.П. Шумський