ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.12.2017 Справа № 920/987/17

Господарський суд Сумської області, у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Гребенюк С.В., розглянувши матеріали справи № 920/987/17:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Суми

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лебединської міської ради, м. Лебедин, Сумська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Лебединської міської ради,

про стягнення 89990 грн. 25 коп.,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 886 від 12.12.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 24 від 23.10.2017),

від третьої особи: не зявився

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь 89990 грн. 25 коп. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп.

На виконання вимог ухвали суду від 20.10.2017 відповідач подав до суду відзив № 01-05/1224 від 27.10.2017 на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на пп. «б» п. 4 ч. І ст. 89, ст. 102 Бюджетного кодексу України та відсутність бюджетного фінансування на погашення зазначеної заборгованості.

Також відповідач звернувся до суду з клопотанням № 01-05/1324 від 14.11.2017 про розстрочення виконання рішення, посилаючись на п. 6 ч. 1ст. 83 ГПК України.

В обґрунтування своєї заяви про розстрочення судового рішення відповідач посилається на відсутність на даний час в міському бюджеті вільного залишку грошових коштів, що значно ускладнює в подальшому виконання рішення.

Крім того, відповідач подав заяву № 01-05/1323 від 14.11.2017 про часткове визнання позову, в якій зазначив, що частково визнає позовні вимоги, а саме: в розмірі 87547,06 грн., в задоволенні позовних вимог в сумі 2443,19 грн. просить суд відмовити, оскільки в результаті проведеної електронної звірки було виявлено зайво нараховані суми витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям. У розрахунках щодо вартості послуг згідно з формою « 2-пільга», що надавалися позивачем включено 20 осіб, які померли або вибули, тобто фактично цими громадянами не були отримані послуги звязку, які надає позивач, а тому сума коштів нарахована за надані їм послуги є зайво нарахованими та не підлягає відшкодуванню.

30.11.2017 позивач подав клопотання № 59С000/17 від 28.11.2017 до суду з уточненням позовних вимог, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 87617,34 грн. заборгованість по витратах понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у звязку з тим, що від відповідача надійшли уточнюючі списки пільговиків по яким пільговики зняті з обліку ПАТ «Укртелеком» в особі Сумської філії та проведено коригування по нарахованим сумам по кожному абоненту, а також стягнути 1600,00 грн. судового збору.

Клопотання № 59С000/17 від 28.11.2017 позивача про уточнення позовних вимог прийнято судом до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог в сумі 87617,34 грн., а також подав клопотання про залишення без розгляду клопотання № 01-05/1324 від 14.11.2017 про розстрочення виконання рішення у звязку з відсутністю нагальної потреби.

Позивач подав до суду клопотання № 59С000/17-407 від 04.12.2017, в якому зазначив, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, належною назвою відповідача є Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради у звязку з чим суд замінює його назву.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві, з урахуванням його заяви про уточнення позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 43, статті 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» протягом січня - червня 2017 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Лебедина, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993, № 3551-ХІІ, Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-ІІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 № 202/98-ВР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ на загальну суму 89990 грн. 25 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікаційні послуги» та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Згідно з підпунктом б пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 (надалі - Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - Порядок), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, пунктом 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до пункту 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Лебедин є Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови № 256 та Порядку, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (частина друга пункту 8 Порядку).

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг в сумі 87617 грн. 34 коп. за період з січня по червень 2017 року, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 87617 грн. 34 коп. за період з січня по червень 2017 року, що підтверджується розрахунком ціни позову, наданим позивачем, заявою про зменшення позовних вимог, поіменними списками абонентів щодо зняття нарахування за вказаний період, розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг.

На виконання пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 за № 117, позивач в особі свого структурного підрозділу Сумської філії ПАТ «Укртелеком» щомісячно в електронному та паперовому вигляді направляв до відповідача інформацію за формою « 2-пільга» щодо телекомунікаційних послуг, наданих пільговикам у попередньому місяці, а саме:

за січень 2017 року на суму 15711,80 грн.;

за лютий 2017 року на суму 15696,58 грн.;

за березень 2017 року на суму 15751,12 грн.;

за квітень 2017 року на суму 15550,17 грн.;

за травень 2017 року на суму 15273,30 грн.;

за червень 2017 року на суму 15189,15 грн., що підтверджується копіями листів № 591200/292-135 від 06.06.2017, № 591200/292-150 від 10.07.2017, 591200/292-62 від 06.02.2017, № 591200/292-92 від 09.03.2017, № 591200/292-115/451 від 07.04.2017, № 591200/292-127 від 10.05,2017 (а.с. 23-28) та розрахунками видатків за період з січня по червень 2017 року, які долучені до матеріалів справи.

Як зазначає позивач, відповідач зазначені суми не оспорив.

Крім того, інформація за формою « 2-пільга» щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача ().

Відповідно до пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256, відповідач повинен був щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі з отриманою від позивача інформацією, та здійснювати розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, однак відповідач порушив свої зобовязання та повністю не розрахувався з позивачем.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти стягнення з нього суми позовних вимог, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, в розмірі 87617,34 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 11 цього ж Кодексу, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною другою статті 193 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої, третьої статті 63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 19 частини першої статті 12, пунктом 10 частини першої статті 13, пунктом 18 частини першої статті 14, пунктом 20 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», пунктом 16 статті 64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», пунктом 11 статті 20, статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктом 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», частини пятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 4 частини третьої статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено надання пільг при оплаті за послуги звязку (телекомунікаційні послуги).

Посилання відповідача на неналежне бюджетне фінансування суд вважає безпідставним.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частина друга статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з пункту 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини першої четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 цього ж Кодексу визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 87617 грн. 34 коп. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Також, за приписами ст. 81 ГПК України господарський суд по даній справі залишає клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду без розгляду, оскільки у письмовому клопотанні відповідач просить суд залишити це клопотання без розгляду.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради (42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Л.Батютенка, 55, код 22977534) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (рахунок № 1 в АТ «Ощадбанк» м. Київ, МФО 300465, ) 87617 грн. 34 коп. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 1600 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Клопотання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради про розстрочення виконання рішення залишити без розгляду.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.О. СПИРИДОНОВА