РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017Справа №910/18321/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Олга-Логістик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю"ЕРАУНД"

про стягнення 1 112 568,02 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Семенюк О.В., довіреність б/н від 15.10.2017

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Олга-Логістик" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРАУНД" про стягнення 1 112 568,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18321/17 та призначено розгляд на 13.11.2017.

В судове засідання 13.11.2017 представники сторін не з'явилися.

Ухвалою суду від 13.11.2017 відкладено розгляд справи на 04.12.2017.

21.11.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи у справі.

В судове засідання 04.12.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі.

В судове засідання 04.12.2017 представник відповідача повторно не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 04.12.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

11.02.2016 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем було укладено Договір поставки продукції №99 , відповідно до умов якого постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від постачальника до покупця та є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Згідно п.п. 3.1-3.3 Договору ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів постачальника, що є додатками до Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України. Фактом погодження покупцем ціни та вартості товару вважається підписана сторонами накладна. Загальна сума Договору відповідає загальній сумі всіх накладних на підставі яких здійснюється постачання товару, відповідно до умов Договору. Покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару, протягом (але не пізніше) 7 календарних днів з моменту передачі такої партії товару. В разі порушення покупцем строку оплати товару, постачальник вправі зупинити послідуючі поставки, аж до моменту повного погашення покупцем заборгованості за поставлений раніше товар.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка товару постачальником покупцю здійснюється окремими партіями відповідно до заявок покупця, виходячи з наявного товару на складі постачальника. В разі відсутності товару на складі постачальника, постачальник повинен повідомити про це покупця на протязі 2 календарних днів, або відмовити у поставці з інших причин. Товар повинен бути переданий покупцю у строк на більше 2 календарних днів з моменту отримання заявки.

Позивач зазначив що виконав взяті на себе зобов'язання за Договором та в період 26.06.2017, 27.06.2017, 29.06.2017 та 30.06.2017 поставив відповідачеві товар на загальну вартість 1767483,46 грн. Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором розрахувався частково за поставлений товар, в зв'язку із чим в останнього утворилась заборгованість у розмірі 984483,46 грн.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку що позовна вимога в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 984483,46 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача пеню в розмірі 71157.94 грн. та 20%річних в розмірі 56926,62 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Положенням п. 5.3 Договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, та окрім того 20% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 71157,94 грн. та 20% річних в розмірі 56926,62 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРАУНД» (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 5, кабінет 109, ідентифікаційний номер40141039) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛГА-ЛОГІСТИК» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, ідентифікаційний номер 36001805) основну заборгованість в розмірі 984483 (дев'ятсот вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 46 коп., пеню в розмірі 71157 (сімдесят одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн., 20 % річних в розмірі 56926 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот двадцять шість) грн.62 коп., судовий збір в розмірі 16688 (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 54 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2017

Суддя Мельник В.І.