УХВАЛА

11.12.2017Справа № 37/429
За скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі № 37/429

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкоремонтний завод»

до Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення 326291,50 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від стягувача: не з'явився;

від боржника (скаржника): Кобець О.А., за довіреністю;

від ДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2007 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкоремонтний завод» задоволено частково, стягнуто з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкоремонтний завод» 240 000,00 грн. основного боргу, 7 811,50 грн. 3% річних від простроченої суми, 29 040,00 грн. інфляційних втрат, 2 768,52 грн. державного мита та 100,12 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ № 37/429 від 22.10.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 було замінено сторону (боржника) у справі № 37/429, а саме: Дочірню компанію «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» її процесуальним правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування».

17.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» було подано скаргу на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої скаржник просить суд визнати дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 08.11.2017 р. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 р. ВП № 5348169 незаконними, визнати недійсною постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 08.11.2017 р. ВП № 5348169 та визнати недійсною постанову Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 р. ВП № 5348169.

Скарга боржника мотивована тим, що з моменту відкриття виконавчого провадження та на момент реорганізації ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" (27.12.2012 р.) заходи примусового виконання рішень не здійснювались, а отже правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору за Законом № 606 були відсутні. При цьому, заміна вибулої сторони правонаступником у виконавчому провадженні здійснюється за постановою державного виконавця на підставі ухвали суду. Зазначив, також, що ПАТ "Укргазвидобування" мало стати стороною виконавчого провадження з моменту винесення державним виконавцем постанови про заміну сторони виконавчого провадження. В свою чергу, погашення заборгованості за наказом відбулось протягом строку наданого державним виконавцем у постанові про заміну сторони боржника виконавчого провадження. Таким чином, оскільки у ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" був відсутній обов'язок щодо сплати виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 5348169 відповідно до норм Закону № 606, то такий обов'язок не може виникнути і у правонаступника за умови добровільного фактичного виконання рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом до вступу його у виконавче провадження, а тому дії Шевченківського РВДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві з винесення постанов про стягнення виконавчого збору від 08.11.2017 р. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 р. ВП № 5348169 підлягають визнанню незаконними, а постанови про стягнення виконавчого збору від 08.11.2017 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 р. підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2017, справу № 37/429 передано для розгляду скарги на дії ДВС судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 скарга ПАТ «Укргазвидобування» була прийнята до розгляду, розгляд скарги призначено на 11.12.2017.

У судове засідання 11.12.2017 представник скаржника (боржник) з'явився, надав усні пояснення, скаргу підтримав в повному обсязі.

Представники ДВС та стягувач явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Пунктом 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що відповідно до ч.2 ст.121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, а також беручи до уваги те, що всіх учасників процесу повідомлено про дату, час і місце розгляду справи належним чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У відповідності до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2007 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкоремонтний завод» задоволено частково, стягнуто з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станкоремонтний завод» 240 000,00 грн. основного боргу, 7 811,50 грн. 3% річних від простроченої суми, 29 040,00 грн. інфляційних втрат, 2 768,52 грн. державного мита та 100,12 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано наказ № 37/429 від 22.10.2007.

15.11.2007 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 5348169 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 37/429 від 22.10.2007.

10.12.2007 державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

05.02.2013 було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 було замінено сторону (боржника) у справі № 37/429, а саме: Дочірню компанію «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» її процесуальним правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування».

04.10.2016 державним виконавцем було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

Надалі, 18.10.2017 згідно платіжного доручення № 1265 боржником було перераховано Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві грошові кошти в розмірі 279 720,14 грн. на виконання наказу № 37/429 від 22.10.2007 у виконавчому провадженні № 5348169

18.10.2017 боржник звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження, яка отримана останнім 18.10.2016, що підтверджується вхідним штемпелем.

08.11.2017 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Також, 08.11.2017 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Як зазначає боржник у скарзі, з моменту відкриття виконавчого провадження та на момент реорганізації ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» (27.12.2012) заходи примусового виконання рішення не здійснювались, а отже правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору за Законом № 606 були відсутні.

В свою чергу, погашення заборгованості за наказом відбулось у добровільному порядку, що згідно Закону № 1404 також свідчить про відсутність у державного виконавця підстав для стягнення виконавчого збору.

Відтак, скаржник зазначає, що дії Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з винесення постанов 08.11.2017 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є незаконними, а постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 у виконавчому провадженні № 5348169 підлягають визнанню недійсними.

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно з приписами статті 46 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-ХІV (в редакції, яка діяла станом на час відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Як видно з матеріалів справи, боржник з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження до моменту процесуального правонаступництва не вчинив ніяких дій, направлених на самостійне добровільне виконання рішення господарського суду міста Києва, на примусове виконання якого був виданий наказ.

05.10.2016 р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ.

Судом досліджено, що державним виконавцем в період з 15.03.2004 р. до набрання чинності вищезазначеним Законом, постанови про стягнення виконавчого збору не виносилися.

Відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при розгляді даної скарги повинні бути застосовані положення Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла станом на 08.11.2017 р., оскільки саме 08.11.2017 р. була вчинена державним виконавцем виконавча дія з винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як унормовано ч.1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ст. 19 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, як вбачається з приписів ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" -стягнення виконавчого збору ставиться в залежність саме від фактично стягнутої або повернутої стягувачу суми за виконавчим документом, та відповідно з означених приписів не вбачається, що виконавчий збір стягується в залежності від вчинення державним виконавцем тих чи інших заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відтак, доводи скаржника про те, що з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження органом ДВС не вчинялось жодного заходу, спрямованого на примусове виконання рішення суду, в зв'язку з чим на думку скаржника є очевидна безпідставність винесення оскаржуваної постанови та її незаконність, не приймаються судом до уваги, оскільки за приписами ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" прямо визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично повернута стягувачу за виконавчим документом, тоді як платіжним дорученням № 1265 від 18.10.2016 р. боржником було перераховано Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві грошові кошти в розмірі 279720,14 грн. на виконання наказу № 37/429 у виконавчому провадженні № 5348169, які в подальшому відділом ДВС були перераховані стягувачу.

Крім того, як вбачається з ч.ч. 5, 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, в статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ визначено вичерпний перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Щодо посилання боржника на те, що постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 04.10.2016 йому було надано п'ятиденний строк для сплати суми боргу, суд зазначає наступне.

Так, в поставної про заміну сторони виконавчого провадження від 04.10.2016 державним виконавцем було замінено сторону виконавчого провадження та зазначено «ПАТ «Укргазвибодування» у п'ятиденний строк сплатити суму боргу за наступними реквізитами: р/р 0396, МФО 820172, код 34967593».

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону (у редакції на момент винесення постанови про заміну сторони) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Однак, зазначена постанова не є постановою про відкриття виконавчого провадження, при цьому, у постанові від 15.11.2007 про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було надано строк для добровільного виконання рішення, а саме сплати боргу у семиденний термін з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Поряд з цим, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13.06.2012 р. № 360-р, Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.07.2012 р. № 529 внаслідок реорганізації шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 1.2. Статуту, зареєстрованого державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації 27.12.2012 р. за № 1044263, Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є правонаступником майнових та немайнових прав і обов'язків Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Зазначене, окрім іншого, встановлене в ухвалі Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 р. у справі № 37/429, а тому відповідно до ст. 35 ГПК України повторному доказуванню не підлягає.

Таким чином, суд зазначає, що відносно боржника відбулась лише реорганізація зазначеного підприємства.

В зв'язку з закінченням реорганізації, 05.02.2013 було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження, в свою чергу постанова про стягнення виконавчого збору була винесена 08.11.2017, тобто зі спливом трьох років від винесення постанови про поновлення виконавчого провадження.

Як вбачається з постанови від 15.11.2007 року про відкриття виконавчого провадження № 5348169 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 37/429 від 22.10.2007 р., державним виконавцем було зобов'язано ДК "Укргазвидобування "НАК "Нафтогаз України", правонаступником прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", добровільно виконати наказ Господарського суду міста Києва № 37/429 від 22.10.2004 р. у семиденний термін з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, зазначена заборгованість сплачена боржником лише 18.10.2017 р., тобто через 10 років, після прийняття Господарським судом міста Києва рішення, видачі наказу та відкриття виконавчого провадження.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звернення боржника як до, так і після закінчення процедури реорганізації із обґрунтованими заявами про відкладення виконавчих дій чи вчинення інших дій з метою виконання рішення суду та відповідно наказу протягом значного періоду часу.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у разі заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні господарський суд залучає у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відтак, заміна боржника його правонаступником не свідчить про наявність обставин які б свідчили про відсутність обов'язку для нового боржника сплатити суму виконавчого збору у виконавчому провадженні.

При цьому слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України" зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Моргуненко проти України" від 06.09.2007 наголошено, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Отже у зв'язку з відсутністю обставин, які б перешкоджали боржнику дізнатись про стан відомого йому судового провадження, а відтак і виконати постанову ДВС у встановлений законом строк, з урахуванням того, що боржник брав участь у засіданнях суду та був обізнаний про результати розгляду справи по суті та з урахуванням тривалого часу протягом якого тривало виконавче провадження.

В свою чергу, частинами 2, 3 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» до видів витрат виконавчого провадження, відносяться:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку;

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів, спеціалістів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;

- послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

- проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

- послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці;

- банківські послуги при операціях з іноземною валютою;

- сплата судового збору;

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження;

- інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Згідно з п. 1 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція) фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Пунктом 2 Розділу VI Інструкції визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Однак, в порушення наведених приписів Інструкції, в постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження види та суми таких витрат державним виконавцем зазначено не було. Жодних доказів на підтвердження фактичного понесення витрат на проведення та організацію виконавчих дій, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17 жовтня 2012 року N 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що державним виконавцем було правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, що підтверджується матеріалами справи, без порушення порядку вчинення виконавчих дій, в свою чергу постанова державного виконання про стягнення витрат виконавчого провадження винесена державним виконавцем з порушенням порядку вчинення виконавчих дій, а тому скарга Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

1.Скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

2. Визнати дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 р. ВП № 5348169 незаконними.

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мороз Л.Є. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.11.2017 у ВП № 5348169.

4. В іншій частині скаргу відхилити.

Суддя О.А. Грєхова