РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017Справа № 910/18033/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 6 303,74 грн.

за участю представників:

від позивача:Мостовик О.С. - представник за довіреністю № 02/699-66 від 03.01.2017
від відповідача:Кудрявський С.М. - представник за довіреністю № ГО-16/86 від 12.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант", позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі - ПрАТ "Страхова група "ТАС", відповідач) про стягнення 6 303,74 грн.

Свої позовні вимоги ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" обґрунтовує тим, що 30.03.2017 р. у місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням страхувальника ОСОБА_3 та автомобіля "Опель", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого був пошкоджений застрахований транспортний засіб марки "Тойота". У подальшому позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на загальну суму 16 788,00 грн.

У позові ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" просило стягнути з відповідача, який є страхувальником відповідальності винної особи, суму страхового відшкодування в розмірі 6 303,74 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував свої позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача зазначив про часткову сплату страхового відшкодування у сумі 10 484,26 грн., яка була здійснена останнім з урахуванням коефіціенту зносу пошкодженого автомобіля, у інший частині позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до договору страхування № 06-MR2/02-207-00747 від 30.01.2017 р., укладеного між ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" та ОСОБА_3, були застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2017 р. по справі № 753/6292/17 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту експертного дослідження № 64-D/30/5 від 11.04.2017 р. загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 18 555,87 грн., а згідно з рахунком-фактурою СТО № 1100417 від 10.04.2017 р. - становить 16 788,00 грн.

У подальшому, на підставі страхового акту № СТ/17/0067 від 31.05.2017 р. позивач перерахував страхувальнику (на користь СТО) страхове відшкодування у сумі 16 788,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ID-94482 від 31.05.2017 р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль "Опель", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5517784.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду, а згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача - ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі) в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу сплаченої ним суми, суд виходить з наступного.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

У той же час, виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, з положень статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017 р. по справі № 910/3650/16.

Так, розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

У пункті 7.39 Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, а саме: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З договору добровільного страхування № 06-MR2/02-207-00747 від 30.01.2017 р., вбачається, що роком випуску пошкодженого автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - є 2006 рік, а отже, на момент скоєння ДТП (30.03.2017) строк його експлуатації перевищував 7 років, а тому при розрахунку страхового відшкодування є підстави для застосування коефіціенту фізичного зносу.

Відповідно до п. 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу визначається за наступною формулою: Сврз = Ср + См + Сс * (1-Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, Ез - коефіціент фізичного зносу.

Із наданого позивачем у судовому засіданні звіту експертного дослідження № 64-D/30/5 від 11.04.2017 р., складеного за результатами технічного огляду автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вбачається, що Ср дорівнює 2 128,00 грн.; См = 4 459,68 грн.; Сс = 24 575,34 грн., а Ез = 0,513.

За таких обставин, відповідно до звіту експертного дослідження № 64-D/30/5 від 11.04.2017 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіціенту фізичного зносу дорівнює 18 555,87 грн. (2 128,00 + 4 459,68 + 24 575,34 * (1-0,513)). Однак, як вбачається з матеріалів справи, страхове відшкодування було сплачено на підставі виставленого СТО (ФОП Гранацький І.В.) рахунку-фактури № 1100417 від 10.04.2017 р. у сумі 16 788,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що під час здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Тойота" були використані запасні частини, які раніше перебували у використанні, що підтверджується листом ФОП Гранацький І.В., а також актом здачі-приймання робіт (надання послуг) СТО № 01100417 від 19.06.2017 р. Отже, оскільки під час відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля використовувались запасні частини, які вже перебували у використанні, то вирахування зносу на вказані деталі в даному випадку не здійснюється.

Окремо суд звертає увагу, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15.

З урахуванням викладеного суд вважає обгрунтованою вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яка складає 16 788,00 грн., сплачена за рахунком СТО.

Щодо наданого відповідачем розрахунку страхового відшкодування на суму 10 484,26 грн., суд зазначає, що він не відповідає Методиці для визначення вартості відновлювального ремонту, а тому цей розрахунок до уваги не береться.

У той же час, судом встановлено, що під час розгляду даної справи відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 10 484,26 грн. за власним розрахунком суми матеріального збитку, що підтверджується платіжним дорученням № 32160 від 21.08.2017 р. Отже, сплативши страхове відшкодування у вказаній сумі, відповідач зменшив страхове відшкодування на цю суму.

Судом встановлено, що полісом № АК/5517784 страхування цивільно - правової відповідальності винної особи передбачено ліміт відповідальності страховика - 50 000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн., відтак сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, з урахуванням часткового її погашення становить 6 303,74 грн. (16 788,00 грн. - 10 484,26 грн.).

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 6 303,74 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65, ідентифікаційний код 30115243) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код 32382598) страхове відшкодування в сумі 6 303 (шість тисяч триста три) грн. 74 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 4 грудня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 12 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.