ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р.Справа № 922/3275/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
до Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків
про стягнення коштів 2 088 948,10 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 за дов.№2-650д від 01.08.17 року;

відповідача: ОСОБА_3 за дов. №30 від 10.07.17 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" , звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №УГВ 1173/11-16 від 27.04.2016. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 2 088 948,10 грн., з яких 1 466 508,10 грн. - сума пені та 622 440,00 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду від 28.09.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.10.2017р. о 09:45 год.

Ухвалою господарського суду від 17.10.2017 за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 08.11.2017.

02.11.2017 за вх.№35966 позивач на виконання вимог ухвали суду від 28.09.2017р., надав додаткові докази по справі (вх. № 33346), які судом долучаються до матеріалів справи.

08.11.2017 за вх.№36811 відповідачем разом із додатковими доказами по справі до суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначає про те, що нарахування пені за спірним договором суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки зобов'язання не є грошовим, а отже підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні. Окрім цього, посилаючись на тяжке фінансове становище просить суд зменшити розмір штрафу на 95%.

08.11.2017р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 27.11.2017р. 11:00 год.

27.11.2017р. від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі (вх.№39050).

Ухвалою суду від 27.11.2017р. за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору поза межами двомісячного строку встановленого ст.69 ГПК України, також цією ухвалою розгляд справи було відкладено на 07.12.2017р.

05.12.2017р. через канцелярію суду від позивача надійла заява про долучення додаткових документів до справи (вх.№40631).

У судовому засіданні 07.12.2017р. представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити повністю.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача визнав факт прострочення взятого на себе зобовязання, проте, посилаючись на приписи ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 95% посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства відповідача, яке навряд зможе сплатити такі, явно завищені, невиправдані та не чим не обумовлені штрафні санкції позивачу. Окрім цього, просив суд відмовити у повному обсязі в задоволенні нарахованої позивачем пені.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

27.04.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Харківський завод транспортного устаткування" (постачальник, відповідач) було укладено договір поставки №УГВ1173/11-16, згідно п. 1.1. якого постачальник зобов"язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід"ємною частиною, а покупець - прийняти та оплатити такий товар.

Згідно п. 1.2. договору, асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації.

Пунктами 3.1., 3.2. договору визначено, що ціна цього договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ.

Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору (п. 5.1. договору).

Згідно п.5.2. договору обсяг поставки Товару визначається в рознарядках Покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання Постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється.

Так, на виконання умов договору п.5.2. позивачем було надано відповідачу рознарядки від 08.06.2016 №11/1-1199, №11/1-1200, №11/1-1201, №11/1-1202, які в свою чергу, були отримані повноважною особою відповідача - ОСОБА_4, про що свідчить наявна в матеріалах справи Розписка (а.с.32).

Відповідно до п. 5.3. договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати поставлений товар (п.6.1.1. договору).

Згідно до п. 6.3.1. договору постачальник зобовязався забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором та Специфікацією.

Як вбачається з підписаної сторонами специфікації №1 від 27.04.2016р. (з урахуванням додаткової угоди №2 від 30.03.2017р.) сторони узгодили найменування, кількість, ціну та термін поставки товару на загальну вартість 42 195 510,00 грн. Строк поставки товару встановлений до 30.04.2017 р.

Однак, в супереч викладеним у договорі умовам, відповідач здійснив поставку товару з простроченням та не в повному об'ємі, що вбачається з актів приймання-передачі №ЗТ-0000634/25 від 02.08.2016 на суму 3 890 502,00 грн., №ЗТ-0000634/1/31 від 08.08.2016 на суму 3 890 502,00 грн., №ЗТ-0000034/94 від 30.01.2017 на суму 4 446 000,00 грн., №ЗТ-0000093/71 від 13.02.2017 на суму 4 446 000,00 грн., №ЗТ-0000109/147 від 24.03.2017 на суму 4 446 000,00 грн., №ЗТ-0000316/41 від 05.05.2017 на суму 40 61 502,00 грн., №ЗТ-0000321/83 від 17.05.2017 на суму 4 061 502,00 грн., №ЗТ-0000277/103 від 29.05.2017 на суму 4 061 502,00 грн.

Таким чином, підставою звернення із даним позовом до суду позивач вказує на неповний об'єм поставки товару та прострочення поставки з боку відповідача за актами приймання-передачі №ЗТ-0000316/41 від 05.05.2017 , №ЗТ-0000321/83 від 17.05.2017, №ЗТ-0000277/103 від 29.05.2017 , що слугує підставою для нарахування пені та штрафу на підставі п. 7.10. договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом, враховуючи строки поставки, визначені сторонами у Специфікації №1від 27.04.2016р. (з урахуванням додаткової угоди), встановлено, що відповідач прострочив виконання взятого на себе зобов'язання за договором поставки №УГВ1173/11-16 від 27.04.2016 щодо своєчасної поставки товару. Загальна вартість несвоєчасно поставленого товару становить 12 184 506,00 грн. (з ПДВ), зобов'язання щодо поставки 2 шт. установок насосних пересувних УНП-160х40 на загальну вартість 8 892 00,00 грн. (з ПДВ) взагалі відповідачем не виконано.

Посилання відповідача на неправомірне нарахування позивачем пені з підстав, що визначені у договорі зобов'язання за змістом 524,533-535,625 ЦК України не є грошовим суд вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК).

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.02.2017 року по справі №3-1217гс16 за результатами розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Про-Сток» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16 серпня 2016 року у справі № 910/29752/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Норд» до ТОВ «Про-Сток» про стягнення 3 007 800,00 грн. Аналогічну позицію також Верховний Суд України виказував також раніше, зокрема по справі №3-35гс13 за результатами розгляду заяви ТОВ «ДТЕК» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 5 серпня 2013 року у справі № 908/43/13-г за позовом ТОВ «ДТЕК» до ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Рома ЛТД» про стягнення 286375,59 грн. та в інших справах.

За змістом положень частини четвертої статті 231 ГК розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.11. договору у разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов'язань з поставки Товару в строки, зазначені Специфікації до даного Договору, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчано поставленого Товару.

Суд констатує, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань щодо передачі товару позивачу, а саме не здійснив поставку товару у визначений строк. В звязку з простроченням позивачем на підставі 7.11. договору здійснено нарахування пені в розмірі 0,1 від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені здійснений відповідачем за періоди з 01.05.2017 року по 04.05.2017, з 01.05.2017 по 16.05.2017, з 01.05.2017 по 28.05.2017, з 01.05.2017 по 20.09.2017 дійшов висновку про її обгрунтованість та вірність. З огляду на що пеня у сумі 1 466 508,10 грн підлягає задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі.

Крім того, з урахування прострочення поставленого товару понад 30 днів, позивачем нараховано штраф у розмірі 622 440,00 грн. (8 892 000,00*7%= 622 440,00).

Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, в яких не виявлено помилок, враховуючи встановлену у договорі відповідальність за неналежне виконання умов договору у вигляді стягнення одночасно пені та штрафу, приймаючи до уваги поставку товару із простроченням, яке за другою накладною поставлено з простроченням понад 30 календарних днів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню як правомірні.

Одночасно судом розглянуто клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 95%, при вирішенні якого судом враховано наступне.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи норми статті 233 Господарського кодексу України суд враховує, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, зменшення розміру штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках, при чому закон відносить на розсуд суду як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до п.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене, та те що позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті, те, що при укладанні договору сторони погодили такий вид відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань, як нарахування пені, а також те, що підприємство відповідача займається безпосередньо розробленням та виготовленням військової техніки для Міністерства оборони України, завдяки чому відбувається безперервний розвиток та поліпшення боєзданості армії Збройних Сил України, з урахуванням інтересів позивача та відповідача суд вважає за необхідне керуючись п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшити розмір штрафу на 50% та стягнути з відповідача штраф у розмірі 311 220,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, враховуючи те, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, обов'язок відшкодувати позивачу судовий збір суд покладає на відповідача в повному обсязі у розмірі 31 334,22 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" (, 61035, м. Харків, вул.Каштанова, буд.14) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (, 04053, м.Київ, вул. Кудрявська, 26/28 ) штраф у розмірі 311 220,00 грн, пеню у розмірі 1 466 508,10 грн. та 31 334,22 судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті стягнення штрафу відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_1