КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа№ 910/17048/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Разумов М.А. - за дов.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017

у справі №910/17048/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

до 1) Дочірнього Підприємства «Край Проперті»;

2) Приватного акціонерного товариства «Універсам №16»

про стягнення 67 586 590,25 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі №910/17048/17 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до Дочірнього Підприємства «Край Проперті», Приватного акціонерного товариства «Універсам №16» про стягнення 67 586 590,25 дол. США повернуто заявнику без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду мотивована тим, що сумісний розгляд позовних вимог у даній справі перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору, оскільки в даному випадку позовні вимоги заявлені з двох окремих підстав (кредитних договорів №119-В/11/55/КЛ від 22.09.2011, №120-В/11/55/КЛ від 22.09.2011), мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі №910/17048/17, а справу направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням матеріалів справи до Господарського суду міста Києва на розгляд.

Позивач зазначає, що ПАТ «Сбербанк» звернувся до місцевого господарського суду із позовом про стягнення з відповідачів, в тому числі до поручителя за договором поруки від 22.09.2015, укладеним між позивачем та відповідачем-2, заборгованості, яка виникла по двом договорам про відкриття кредитної лінії, укладеним між позивачем та відповідачем-1.

У зв'язку із несвоєчасним та неналежним виконанням позичальником (відповідачем-1) своїх боргових зобов'язань за кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, Банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав до позичальника та поручителя, які відповідають солідарно.

На думку скаржника, виходячи із визначень понять предмету та підстав позову, враховуючи предмет позову у даному випадку (стягнення заборгованості), право пред'явлення якого виникло на підставі саме договору поруки, який фактично і є підставою даного позову, позивачем не порушено вимог частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду із даним позовом. При цьому, оскільки відповідач-1 та відповідач-2 відповідають перед кредитором як солідарні боржники, дана позовна вимога пред'явлена також і до боржника (позичальника).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 31.10.2017.

27.10.2017 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду оригінал позовної заяви від 02.10.2017 разом з доданими до неї документами, а також копію постанови Вищого господарського суду України від 29.02.2012 у справі №5023/9316/11.

У судове засідання, призначене на 31.10.2017, представник відповідача-2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач-1 31.10.2017 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача-1 подав у судовому засіданні, призначеному на 31.10.2017, клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 21.11.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Михальської Ю.Б. у відпустці, судове засідання, призначене на 21.11.2017, не відбулося.

З огляду на вихід головуючого судді Михальської Ю.Б. з відпустки та необхідність розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 розгляд справи №910/17048/17 призначено на 07.12.2017.

07.12.2017 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення, у яких наголосив, що повертаючи позовну заяву ПАТ «Сбербанк» без розгляду, господарським судом не враховано, що позовні вимоги заявлені позивачем у позові, пов'язані між собою підставою виникнення (договором поруки від 22.09.2015, що забезпечує належне виконання двох кредитних договорів) і поданими доказами.

Представники відповідачів у судове засідання, призначене на 07.12.2017, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулися на адресу суду, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з пунктом 3.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ПАТ «Сбербанк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 67 586 590,25 дол. США за двома кредитними договорами:

1) договором про відкриття кредитної лінії №119-В/11/55/КЛ від 22.09.2011 (далі, Кредитний договір №119), укладеним між Банком та відповідачем-1, у сумі 61 193 596,87 доларів США, з яких: заборгованість за кредитною лінією у сумі 50 167 000,00 доларів США; проценти у сумі 10 901 770,52 доларів США; комісії у сумі 124 826,35 доларів США;

2) договором про відкриття кредитної лінії №120-В/11/55/КЛ від 22.09.2011 (далі, Кредитний договір №120), укладеним між Банком та відповідачем-1, у сумі 6 392 993,38 доларів США, з яких: заборгованість за кредитною лінією у сумі 5 000 000,00 доларів США; проценти у сумі 1 392 993,38 доларів США.

Вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами з відповідача-2 ґрунтуються на укладеному між Банком та ПрАТ «Універсам №16» договорі поруки від 22.09.2015.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, а доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі, не приймає до уваги з огляду на наступне.

Як встановлено судом, підставою заявленого позову є невиконання відповідачем-1 зобов'язань за двома різними кредитними договорами, які забезпечені порукою відповідача-2.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка виникла за двома різними договорами, з огляду на що суд дійшов висновку, що таке об'єднання вимог суттєво утруднить вирішення спору, так як при встановленні обставин, які мають бути предметом доказування у справі, мають бути досліджені умови двох кредитних договорів та договору поруки щодо кожного з них окремо та встановлені підстави щодо задоволення позовних вимог щодо кожного з договорів.

Так, під час розгляду справи судом має бути надана правова оцінка кожного з договорів з точки зору правової природи укладених правочинів, також підлягають встановленню обставини щодо виконання відповідачами кожного договору окремо, правовідносини сторін за кожним з договорів, з'ясуванню чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли по кожному з них , зокрема, настання строку виконання зобов'язань, у тому числі зобов'язань по сплаті (поверненню) кредиту, по сплаті відсотків та комісії за користування кредитними коштами, а якщо вони нараховувались за окремі періоди - встановленню сум та періодів таких нарахувань, правильності їх обчислення, а також встановленню обставин між сторонами, які виникають із договору поруки.

Суд повинен встановити факт належного виконання умов кредитних договорів позивачем та факт неналежного виконання відповідачем-1 своїх кредитних зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами, а відповідача-2 за договором поруки, визначити розмір заборгованості за кредитною лінією, процентами за користування кредитами за двома кредитними договорами та окремо розмір комісії по кредиту за Кредитним договором №119.

Указане, за висновками суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду, свідчить про те, що по кожній із заявлених вимог суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру із визначенням та дослідженням різного кола доказів щодо встановлення обставин, пов'язаних з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за кожним договором, правильності нарахування кожної складової заборгованості, що перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи.

Також, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено та не надано суду належних доказів того, що заявлені ним у позовній заяві вимоги ґрунтуються та підтверджуються одними й тими ж самими доказами.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги, заявлені позивачем у позові, пов'язані між собою підставою виникнення (договором поруки від 22.09.2015, що забезпечує належне виконання двох кредитних договорів), а тому підлягають розгляду в межах одного судового провадження колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки за змістом частини 1 статті 548 та частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України порука як спосіб забезпечення виконання іншого (основного, у даному випадку кредитного) зобов'язання має додатковий та похідний характер від забезпечувального зобов'язання (якими у даному випадку є кредитні зобов'язання за двома кредитними договорами), що зумовлює існування останнього та його визначеність на момент укладення договору, адже відсутність основного зобов'язання унеможливлює існування об'єкту забезпечення, а його невизначеність унеможливить настання передбачених частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України правових наслідків в контексті обсягу солідарної відповідальності поручителя.

Відтак, встановити обґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача-2 (поручителя), як солідарного боржника, буде можливо лише за наслідками дослідження умов кредитних договорів №119 та №120 та встановлення факту існування у відповідача-1 заборгованості за ними перед Банком.

За таких обставин, судом першої інстанції було правильно встановлено, що заявлені позовні вимоги мають розглядатися в окремих судових провадженнях окремо по кожному із договорів.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, підстав для її скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі №910/17048/17 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі №910/17048/17 залишити без змін.

Оригінал позовної заяви б/н від 29.09.2017 (вх.№17048/17 від 02.10.2017) разом з доданими до неї документами повернути Публічному акціонерному товариству «Сбербанк».

Матеріали справи №910/17048/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх