РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017Справа №910/19522/17

За позовом Державного підприємства «Київський обласний науково-виробничий центр

стандартизації, метрології та сертифікації»

до Приватного підприємства «Росьтехбуд»

про стягнення 116.050,80 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Демянова Ю.Л., довіреність № 869 від 16.11.2017

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про стягнення з Приватного підприємства «Росьтехбуд» 116.050,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.04.2014 між сторонами укладено договір на виконання будівельно-монтажних робіт по реконструкції відділення харчової лабораторії № 11.04/14-1. Підписано та проведено відділом бухгалтерського обліку акт прийому-передачі виконаних робіт 02.07.2014. За якість та обсяги виконаних робіт відповідало колишнє керівництво ДП «Київоблстандартметрологія» і до проведення аудиту фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 2014 по 2017 рік теперішньому керівництву не було відомо про заниження вартості обсягів виконаних робіт. Факт порушення за вказаним договором було виявлено за результатами перевірки, проведеної Північним офісом Державної аудиторської служби України, під час якої було зафіксовано факт нестачі. Під час замірів виявлено, що роботи взагалі виконано не було, тому за результатами перевірки встановлено що ПП «Росьтехбуд» завищило вартість виконаних робіт на загальну суму 116.050,80 грн. з ПДВ. Підтвердженням здійснення оплати вищевказаних робіт є платіжні доручення № 546 від 29.04.2014, № 806 від 10.06.2014, № 895 від 25.06.2014. Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення перерахованих коштів, але відповіді не отримав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19122/17 та призначено справу до розгляду на 21.11.2017.

20.11.2017 від позивача на адресу суду надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/19522/17 від 21.11.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 06.11.2017, розгляд справи відкладено на 05.12.2017.

Позивачем в судовому засіданні 05.12.2017 подано документи по справі.

Позивач в судовому засіданні 05.12.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 05.12.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали від 06.11.2017 та від 21.11.2017 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01001, м. Київ, вул. Шолуденка, 52, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 08.11.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверти разом з ухвалами були повернуті до суду поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «не правильно зазначена адреса одержувача».

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 05.12.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.04.2014 між Державним підприємством «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (замовник, позивач) та Приватним підприємством «Росьтехбуд» (підрядник, відповідач) було укладено договір на виконання будівельно-монтажних робіт по реконструкції відділення харчової лабораторії № 11.04/14-1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання по виконанню будівельно-монтажних робіт по реконструкції відділення лабораторії по вул. Січневий прорив, 84, м. Біла Церква (далі - роботи) в приміщенні Державного підприємства «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 84 (далі - об'єкт).

Згідно з п. 2.1 договору вартість проведення робіт по цьому договору згідно кошторисної документації складає 116.050,80 грн. з ПДВ.

Державною аудиторською службою України за результатами державного фінансового аудиту діяльності Державного підприємства «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» за період з 01.01.2014 по 31.05.2017 складено звіт № 11-32/851 від 22.09.2017, яким встановлено, що обсяги фактично виконаних робіт не відповідають обсягам зазначеним в акті приймання виконаних робіт на загальну суму 116.050,80 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) на зазначену суму.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача кошти в сумі 116.050,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встано влюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами міс цевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Згідно з п. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до п. 2.1 договору його ціна становить 116.050,80 грн. з ПДВ.

Згідно платіжних доручень № 546 від 29.04.2014, № 806 від 10.04.2014, № 895 від 25.06.2014 позивачем перераховано кошти за договором на суму 116.050,80 грн.

В матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками обох сторін акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2014 року форми КБ-2в, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2014 року форми КБ-3 та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000246 від 02.07.2014, згідно яких за договором здійснено роботи на суму 116.050,80 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 2.4 договору перегляд договірної ціни обґрунтовується розрахунками і здійснюється шляхом оформлення додаткових угод, підписаних обома сторонами, що являються невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не уклада лось будь-яких змін до договору в частині узгодження меншої ціни договору.

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінте ресована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався з позовом до суду про спонукання від повідача про внесення змін до договору в частині нового розміру плати не подано.

Суд дійшов висновку, за відсутності належного оформлення внесених до договору змін щодо його ціни, у відповідача не виникло зобов'язання по сплаті коштів в іншому розмірі.

Позивачем були прийняті виконані відповідачем роботи без зауважень, оскільки доказів протилежного не подано.

Частина 3 ст. 632 Цивільного кодексу України встановлює, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Слід зазначити, що ціна договору визначена сторонами в розмірі 116.050,80 грн. та акти підписано саме на цю суму, при цьому у висновку аудиту зазначено, що роботи завищено на суму 116.050,80 грн., однак зі змісту висновку аудиту не вбачається, що роботи за договором взагалі не було виконано.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 116.050,80 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.12.2017.

СуддяВ.В.Сівакова