РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/360/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про відшкодування збитків, за участю представників позивача - Литвина А.В., довіреність б/н від 15.05.2017 року, Волощука О.М., довіреність б/н від 11.10.2017 року, відповідача - Боярської І.І., довіреність №63/10-2186, від 22.11.2017 року, Шульги І.В., довіреність №63/10-959, від 15.05.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення збитків у сумі 5 155 247,07 грн., заподіяних невиконанням зобов'язання з організації і забезпечення доставки цінних відправлень на підставі укладеної між ними генеральної угоди від 01.06.2013 року № 23-13/к.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.02.2017 року (суддя Паламар П.І.) в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року (судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2017 року скасовано зазначені постанову Київського апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду, а справу передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2017 року справу №910/360/17 передано на розгляд судді Чебикіній С.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2017 року справу №910/360/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.11.2017 року.

13.11.2017 року відповідачем в судовому засіданні надано письмові пояснення у справі.

Позивачем в судовому засіданні 13.11.2017 року надано письмові пояснення у справі.

13.11.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 06.12.2017 року.

06.12.2017 року відповідачем в судовому засіданні надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2013 року між Головним управлінням Державної фельд'єгерської служби України (на час розгляду справи - Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України) (виконавець) та АТ "Сбербанк Росії", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (замовник) було укладено генеральну угоду № 23-13/к, відповідно до умов якої виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень замовника (далі - відправлення) на умовах, визначених цим договором. Конфіденційність і збереження доставки відправлень гарантується виконавцем.

Пунктом 3.2 договору визначено, що упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього.

На відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленням виконавцю, а третій, з підписом і печаткою виконавця, залишається у замовника. При оформленні реєстру замовник повинен обов'язково вказувати в реєстрі номер цього договору (п 3.3 договору).

Згідно з п. 3.5 договору сторони погодили між собою, що пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 5.1 договору виконавець зобов'язався прийняти відправлення замовника відповідно до п. 2.2 та статті 3 цього договору та доставити відправлення замовника до пункту призначення в строк, передбачений п. 2.4 цього договору. Під час доставки відправлень замовника виконавець зобов'язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Підпунктом 5.2.1 договору обумовлено, що замовник, у свою чергу, зобов'язаний оформити відправлення відповідно до п. 3.1-3.5 цього договору.

Пунктом 7.1.1 договору визначено, що виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки у межах оголошеної цінності за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі за рішенням суду.

За п. 7.2 договору замовник, зокрема, відповідає за вміст відправлення, відповідність його вимогам п. 3.5 цього договору, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси одержувача.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи реєстру №1 від 15.11.2016 року, 15.11.2016 року позивачем було передано відповідачу цінне відправлення з оголошеною цінністю 5 155 247,07 грн. для його направлення до Дніпропетровського відділення № 9 ПАТ "Сбербанк", розташованого по вул. Короленка, 15 у м. Дніпрі.

Поясненнями позивача, частково - відповідача, а також наявними в матеріалах справи витягом з кримінального провадження № 10000298 від 07.12.2016 року та листом Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України № 3-6-8540/11 від 09.12.2016 року підтверджується той факт, що 16.11.2016 року у пасажирському поїзді № 72 за маршрутом "Київ - Запоріжжя" відбулося викрадення чужого майна та банківського металу, у т.ч. переданого позивачем відповідачу для доставки цінного відправлення оголошеною цінністю 5 155 247,07 грн., що вбачається з пояснень сторін, реєстру на цінності, що направляються через Державну фельд'єгерську службу від 15 листопада 2016 року.

З довідки позивача № 1280/5/34-2 від 07.02.2017 року та акту прийому-передачі від 29.12.2016 року вбачається, що у цінному відправленні з оголошеною цінністю 5 155 247,07 грн. згідно з реєстром на цінності, що направляються через Державну фельд'єгерську службу від 15 листопада 2016 року перебували грошові кошти в іноземній валюті, а саме 200 000 доларів США.

Так, спірні правовідносини виникли в межах та на підставі договору від 01.06.2013 року № 23-13/к, який за своєю природою, передбачає надання затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1105 від 26.10.2011р. (Перелік платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації) платних послуг, що надаються на договірній основі юридичним особам підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, відповідно до п.4 ч.6 ст.10 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

При цьому, посилання відповідача на Закон України «Про поштовий зв'язок» та на Правила надання послуг поштового зв'язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р. є безпідставним з огляду на те, що доставка цінних відправлень не віднесена до поштових послуг у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України №1105 від 26.10.2011р., що є спеціальним нормативно-правовим актом в спірних відносинах по відношенню до Постанови Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р.

Платні послуги відповідача з доставки цінних відправлень позивача, як юридичної особи - суб'єкта господарювання, не є послугами спецзв'язку (за критеріями змісту відправлення та статусу відправників/отримувачів в розумінні термінів, встановлених в ст.1 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»), таким чином посилання відповідача про розповсюдження на такі послуги положень про поштовий зв'язок (ст.ст.1,2 Закону України «Про поштовий зв'язок») є помилковим.

Окрім того, відповідач не є оператором поштового зв'язку, в розумінні наведеного у ст.5 Закону України «Про поштовий зв'язок» терміну, оскільки останній за статусом є державним органом в силу ч.1 ст.2 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

Юридична неможливість існування у відповідача статусу оператору поштового зв'язку підтверджується й фактичною відсутністю останнього в Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв'язку. В свою чергу, поштові послуги, регламентовані Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р., у відповідності до абз.19 ч.1 ст.1 ч.4 ст.13 Закону України «Про поштовий зв'язок» надаються виключно операторами.

Таким чином, враховуючи, що на спірні відносини, з огляду на їх правову природу та суб'єктний склад не розповсюджується Правила, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р., посилання відповідача про порушення позивачем п.32 цих Правил як підстава для відхилення його претензії є необґрунтованим через безпідставність застосування цих Правил.

Більш того, за будь-яких обставин, отримавши заборонені до відправлення валютні цінності оператор поштового зв'язку за змістом п. 34 Правил зобов'язаний їх повернути, чого, наразі відповідачем здійснено не було.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержанні нею доходу, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч. І ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками;

- вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Так, неналежне невиконання відповідачем своїх обов'язків за генеральною угодою №23-13/К від 01.06.2013 року призвело до втрати цінного відправлення та понесення позивачем збитків на суму 5 150 246,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстром №1 на цінності, що направляються через Державну фельд'єгерську службу від 15.11.2016 року, довідкою ПАТ «СБЕРБАНК» №1280/5/34-2 від 07.02.2017 року, описом цінностей в іноземній валюті №15 від 15.11.2016 року, описом цінностей в банківських металах, що перевозяться №16 , від 15.11.2016 року, актом прийому-передачі від 29.12.2016 року та прибутково-видатковим касовим ордером №93109500 від 15.11.2016 року на суму 5 150 246,80 грн.

Отже, відповідачем не було здійснено в установлений строк доставку прийнятого цінного відправлення позивача та допущено втрату цього майна, обов'язок зі збереження якого прийняв на себе відповідач згідно умов генеральної угоди №23-13/К від 01.06.2013 року

Доказів відсутності в діях відповідача вини відповідачем суду не надано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 5 155 247,07 грн., заподіяних невиконанням зобов'язання з організації і забезпечення доставки цінних відправлень на підставі укладеної між ними генеральної угоди № 23-13/к від 01.06.2013 року є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 19; код 14292513) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46; код 25959784) 5 155 247 (п'ять мільйонів сто п'ятдесят п'ять тисяч двісті сорок сім) грн. 07 коп. збитків та 255 184 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 79 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.12.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна