УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06.12.2017Справа № 910/21722/17

Суддя Босий В.П., розглянувши

позовну заявуРегіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву
до1. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер» 2. ОСОБА_1 3. ОСОБА_2
провизнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності договору, розірвання договору, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності договору, розірвання договору, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Тобто, законодавець встановив форму належного доказу направлення копії позову іншій стороні - опис вкладення.

За змістом статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, місце проживання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер» є: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 1 В.

В той же час, із доданого до позовної заяви опису вкладення у цінний лист від 05.05.2017 вбачається, що позивачем було направлено копію позовної заяви та доданих до неї документів на іншу адресу, ніж адреса місцезнаходження Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер», оскільки він містить адресу одержувача: 04080, м. Київ, вул. Новоконстянтинівська, будинок 1-В.

Таким чином, заявник не виконав вимоги вказаних норм.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про відстрочення сплату судового збору.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд приходить до висновку про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вказано, що у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Тобто, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Обгрунтовуючи необхідність відстрочення судового збору заявник посилається на те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву утримується за рахунок Державного бюджету України та звертає увагу суду на важке фінансове становище.

Суд відзначає, що заявляючи про відстрочення сплати судового збору за приписами ст. 8 Закону України «Про судовий збір» особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі при зверненні до суду з позовом, та натомість, при відстроченні така оплата стане можливою.

В той же час, в розумінні ст. 8 вказаного Закону самі лише обставини, пов'язані з ускладненням господарської діяльності суб'єкта та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення такої сплати, оскільки відповідно до вказаної вище норми, особа-заявник повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан дійсно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таких належних та допустимих доказів заявником надано не було, а одні лише його посилання на важке фінансове становище, належними доказами не є.

Додана позивачем до заяви про відстрочку сплати судового збору виписка по рахунках 14.07.2017 не відображає всього фінансового становища заявника, а також не свідчить того, що майновий стан дійсно перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі станом на день подання позову, враховуючи, що він поданий через канцелярію суду 04.12.2017.

Більш того, дана виписка містить інформацію про залишок коштів на рахунках у розмірі 1 553 000,40 грн.

З огляду на викладене та враховуючи рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначеного клопотання, оскільки заявником не надано доказів та не доведено, що є достатні підстави вважати, що його майновий стан є таким, що перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законом розмірі та порядку, та натомість, при відстроченні така оплата стане можливою.

Суд звертає увагу заявника, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір», не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи, що заявником не було доведено наявності підстав для відстрочення сплати судового збору, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за розгляд позову до Приватного підприємства «Газпостач».

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Матеріали позову не містять доказів сплати судового збору, а судом у відстроченні сплати судового збору за подачу позовної заяви відмовлено.

Отже, позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не подано доказів сплати судового збору.

З огляду на викладене, вказана позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявникові без розгляду.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

Керуючись п.п 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути заявнику без розгляду.

Суддя В.П. Босий