ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р.Справа № 922/3795/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР», 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5, ;

до Комунального підприємства охорони здоровя «Центральної районної аптеки № 30», юридична адреса: 62461, Харківська область, Харківській район, м. Південне, вул. Комсомольська, 48; фактична адреса: 61035, м. Харків, вул. Вишнева, 5, ;

про стягнення суми

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 15.05-10-14/1463 від 29.08.2017 року);

відповідача не зявився.

В розпочатому судовому засіданні роз'яснено права і обов'язки сторін, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

ПП «По виробництву інсулінів «ІНДАР» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до КП охорони здоровя «Центральної районної аптеки № 30» про стягнення заборгованості у сумі 72923, 82 грн., яка складається з: суми боргу - 59823, 53 грн., пені - 7689, 98 грн., суми 3 % річних - 1165, 90 грн., інфляційного збільшення суми боргу - 4244, 41 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.01.2017 року між ПП «По виробництву інсулінів «ІНДАР» та КП охорони здоровя «Центральної районної аптеки № 30» було укладено договір поставки № 10-01, згідно з яким постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити лікарські засоби, вироби медичного призначення, засоби по догляду за ротовою порожниною, косметичні засоби, шкарпетки (далі продукція), асортимент, кількість та ціна яких зазначені у видаткових накладних, які є його невід'ємною частиною. Продукція була отримана відповідачем, що підтверджується видатковими накладними. Сторони домовились, що податкові накладні покупцеві надаються в програмі М.е.Dос., так, позивачем були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкова накладна від 23.01.2017 року № 115 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 16 563,60 грн.; податкова накладна від 23.01.2017 року № 116 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 603,03 грн.; податкова накладна від 26.01.2017 року № 151 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 20 308,60 грн.; податкова накладна від 20.02.2017 року № 202 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 25 348,30 грн. Однак, у строк, встановлений в договорі, оплату за товар відповідачем проведено не було, у звязку із чим утворилась заборгованість по оплаті за отриманий товар. Позивач 14.07.2017 року направив відповідачу ОСОБА_2 звіряння станом на 21.06.2017 року по договору на суму заборгованості 59 823,53 грн., зазначений Акт був отриманий представником відповідача, проте відповідь не була надана. Отже позивач вказує, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором та оплата за отриманий товар не проведена. Відповідно до умов договору передбачена відповідальність у разі порушення строків оплати товару, з огляду на положення договору позивачем здійснено нарахування пені - 7 689, 98 грн.; суми 3 % річних - 1 165, 90 грн., інфляційного збільшення суми боргу - 4 244, 41 грн. Здійснюючи правове обґрунтування посилався на положення ст.ст. 525, 526, 530, 549, 550, 610, 625, 662, 689, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.11.2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.12.2017 о 11:30 год.

У звязку із відрядженням головуючого судді Новікової Н.А., керуючись рішенням загальних зборів суддів господарського суду Харківської області №6-1/2016 від 28.03.2016 року, помічником судді повідомлено про перенесення судового засідання з 04.12.2017 року на 07.12.2017 року о 11:30 год.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та стягнути з відповідача заборгованість у сумі 72923, 82 грн., як складається з: суми боргу - 59823, 53 грн., пені - 7689, 98 грн., суми 3 % річних - 1165, 90 грн., інфляційного збільшення суми боргу - 4244, 41 грн.

Відповідач у судове засідання не зявився, явку свого повноважного представника не забезпечив, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про порушення провадження у справі була направлена на юридичну адресу відповідача 62461, Харківська область, Харківській район, м. Південне, вул. Комсомольська, 48, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та фактичну адресу 61035, м. Харків, вул. Вишнева, 5, проте ухвали повернулись до суду 23.11.2017 року без доказів вручення відповідачеві з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до положень п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом зазначеної ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про порушення провадження у справі) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач КП охорони здоровя «Центральної районної аптеки № 30» не з'явився у судове засідання, водночас судом вжито всі заходи для належного його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

10.01.2017 року між між ПП «По виробництву інсулінів «ІНДАР» та КП охорони здоровя «Центральної районної аптеки № 30» було укладено договір поставки № 10-01, згідно з яким постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити лікарські засоби, вироби медичного призначення, засоби по догляду за ротовою порожниною, косметичні засоби, шкарпетки (далі продукція), асортимент, кількість та ціна яких зазначені у видаткових накладних, які є його невід'ємною частиною (арк. справи 25-31).

Датою передачі партії продукції є зазначена у видатковій накладній дата передачі продукції покупцю (п. 3.4. Договору).

Згідно із п. 3.5. Договору доказом передачі продукції покупцю є видаткова накладна з підписом представника покупця про її отримання на всіх примірниках видаткової накладної.

Ціна кожного виду продукції визначається відповідно до прайс-листа на дату отримання постачальником заявки від покупця (п. 5.1. Договору).

Ціни кожного виду продукції погоджуються у видаткових накладних та визначаються з врахуванням знижки від затвердженої ціни постачальника (виробника). Ціни встановлені в гривнях, (п. 5.2. Договору)

Покупець здійснює оплату продукції шляхом здійснення безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений в розділі 13 даного договору на умовах відтермінування платежу на строк, що не перевищує 30 календарних днів (п. 6.1. Договору).

Партія продукції вважається переданою постачальником та прийнятою покупцем: за кількістю - шляхом перевірки та порівняння відповідно до кількості місць, вказаної в товарно-супровідних документах на партію продукції, за якістю-відповідно сертифікатів якості постачальника (п. 7.2. Договору).

Відповідно до видаткових накладник № 000101 від 23.01.2017 року - 24.01.2017; № 000102 від 23.01.2017- 24.01.2017; № 000146 від 26.01.2017 - 27.01.2017; № 000362 від 20.02.2017 - 22.02.2017 відповідачу було поставлено та прийнято ним у власність продукція (арк. справи 42-45).

Відповідно до п. 6.9. Договору, на дату виникнення податкових зобовязань (або підстав для їх коригування, передбачених законодавством) постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної) в електронній формі. Реєстрація податкових накладних та розрахунків коригування кількісних та вартісних показників до них, у випадках, передбачених законодавством, здійснюється постачальником не раніше 10 календарних днів від дати виникнення податкових зобовязань (або підстав коригування, передбачених законодавством). Сторони домовились, що податкові накладні (розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних) покупцеві надаються в програмі М.е.Dос.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкова накладна від 23.01.2017 № 115 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 16 563,60 грн.; податкова накладна від 23.01.2017 № 116 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 603,03 грн.; податкова накладна від 26.01.2017 № 151 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 20 308,60 грн.; податкова накладна від 20.02.2017 № 202 на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ 25 348,30 грн. Зазначені податкові зобовязання були включені позивачем до податкових декларацій з податку на додану вартість за січень, лютий 2017 року та розшифровані в розрізі контрагентів (Д 5) (арк. справи 46-53).

Проте відповідач не здійснив оплату за товар у строк, встановлений у договорі.

14.07.2017 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_2 звіряння по договору на суму заборгованості 59 823,53 грн., зазначений Акт був отриманий відповідачем (арк. справи 54-55), однак відповідь не була надана, у звязку з чим позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із положеннями ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором поставки № 10-01 від 10.01.2017 року виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи заявками на поставку, видатковими накладними, податковими накладними та Актом звірки станом на 21.06.2017 року.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач стверджує, що відповідач за товар не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 59823, 53 грн., дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявності перед позивачем заборгованості у розмірі 59823, 53 грн., керуючись приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позивачем обґрунтовано предявлено позов про стягнення суми основного боргу з відповідача та позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення пені у сумі 7689, 98 грн. за період прострочення з 23.02.2017 13.04.2017 року, 14.04.2017 25.05.2017 рок, з 26.05.2017 22.08.2017 року, суд виходить з наступного.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У ст. 230 ГК України міститься визначення штрафних санкцій. Так, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 10.3 Договору сторони домовились, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від несплаченої суми за кожен календарний день прострочення платежу.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені за період прострочення з 23.02.2017 13.04.2017 року, 14.04.2017 25.05.2017 рок, з 26.05.2017 22.08.2017 року, судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, в тому числі відповідність розрахунку пені вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 7689,98 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення 3 % річних за період прострочення з 23.02.2017 30.10.2017 року у сумі 1165, 90 грн. та інфляційного збільшення суми боргу за пероід заборгованості з 23.02.2017 30.10.2017 року у сумі 4244, 41 грн. суд виходить з наступного.

В ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наявності перед позивачем заборгованості, дослідивши поданий позивачем розрахунок 3 % річних за період прострочення з 23.02.2017 30.10.2017 року у сумі 1165, 90 грн. та розрахунок інфляційного збільшення суми боргу за пероід заборгованості з 23.02.2017 30.10.2017 року у сумі 4244, 41 грн., судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у сумі 1600, 00 грн. покладає на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись статтями 1, 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства охорони здоровя «Центральної районної аптеки № 30», 62461, Харківська область, Харківській район, м. Південне, вул. Комсомольська, 48, на користь Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР», 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 5, , заборгованість за договором поставки № 10-01 від 10.01.2017 року у сумі 59823, 53 грн., пеню у сумі 7689, 98 грн., 3 % річних у сумі 1165, 90 грн., інфляційне збільшення суми боргу у сумі 4244, 41 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 11.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3