ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 р. Справа № 909/929/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М.А., секретар судового засідання Феденько Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Неллі"

вул. Новозаводська, 16/4, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54028

представник позивача: Родіков Тимофій Володимирович

АДРЕСА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Костурович Мирослави Йосифівни

АДРЕСА_2

про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р.

За участю:

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність № б/н від 05.10.2017 р.);

від позивача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Приватним підприємством "Неллі" до Фізичної особи-підприємця Костурович Мирослави Йосифівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.09.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 17.10.2017 р.

В судових засіданнях 17.10.2017 р. та 23.10.2017 р. судом оголошувались перерви до 23.10.2017 р. та 09.11.2017 р. відповідно, про що представників сторін повідомлено під розписки.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.11.2017 р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 12.12.2017 р.

В судовому засіданні 23.10.2017 р. представником позивача подано суду клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи (вх. № 11187/17 від 23.10.2017 р.), оскільки вважають, що усі документи на території Рожнятівського району підписувались або особисто Костурович М. Й. своїм підписом, або іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте направив суду клопотання (вх. № 19781/17 від 12.12.2017 р.) про відкладення розгляду справи. Водночас у вищезазначеному клопотанні просив розглянути справу за наявними матеріалами, без участі у судовому засіданні представника позивача.

Зважаючи на те, що строк розгляду справи, передбачений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завершився, суд вважає за можливе та доцільне із врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розглянути справу без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що договір купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. укладений внаслідок зловмисної домовленості між представниками сторін, оскільки керівник підприємства не мав жодних домовленостей з Фізичною особою-підприємцем Костурович Мирославою Йосифівною щодо укладення спірного договору, керівник підприємства не визнає свого підпису на договорі та вважає його схожим на свій підпис, який виконано від Приватного підприємства "Неллі" відповідачем та відповідач на час укладення спірного договору обіймала посаду комерційного директора і мала повноваження щодо укладення господарських договорів. Жодної пропозиції в письмовому вигляді на укладення договору від відповідача до позивача не надходило та ним особисто не розглядалось, ніякої згоди по істотним умовам договору між сторонами під час укладення договору не досягнуто, а тому відсутні підстави вважати, що в даному випадку має місце збіг волевиявлень учасників правочину.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву та просив суд у позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно відповідач на час укладення спірного договору обіймала посаду комерційного директора, однак в рамках іншої господарської справи № 909/1234/15, що розглядається Господарським судом Івано-Франківської області, судом проводилась почеркознавча експертиза спірного договору № 10 від 02.07.2012 р., де встановлено, що спірний договір укладено безпосередньо директором Приватного підприємства "Неллі" ОСОБА_4, а не представником, що спростовує факти викладені в позовній заяві. Позивачем не надано в позовній заяві жодного підтвердження негативних наслідків внаслідок укладення спірного договору. Також представник відповідача клопоче про застосування строків позовної давності (вх. № 19832/17 від 12.12.2017 р.), оскільки відповідно до п. 6.1. спірного Договору зазначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2012 р. Таким чином, термін позовної давності по спірному Договорі закінчився 31.12.2015 р., а позивач звернувся до суду з позовною заявою 26.09.2017 р. із пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Стосовно клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи представник відповідача заперечив та зазначив, що спірний договір був двічі об'єктом дослідження в судових експертизах з дослідження почерку та підписів в господарській справі № 909/1234/15, експертними висновками № 310/3102/17-32 від 04.05.2017 р. та № 1119 від 06.06.2016 р. вже встановлювались питання щодо належності підпису від імені Приватного підприємства "Неллі" директору ОСОБА_4 чи іншій особі.

З огляду на вищевикладені обставини суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 ГПК України, суд встановив наступне.

02.07.2012 р. між Приватним підприємством "Неллі" в особі директора ОСОБА_4 (далі - Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Костурович Мирославою Йосифівною (далі - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу № 10 (далі - Договір), предметом якого згідно п. 1.1. Продавець (позивач) зобов'язується поставити та передати у власність (повне господарське відання) Покупцю (відповідачу) товар, а Покупець (відповідач) зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2017 р. по справі № 909/1234/15 за позовом Приватного підприємства "Неллі" до Фізичної особи-підприємця Костурович Мирослави Йосифівни про стягнення коштів в сумі 70000,00 грн призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення. На розгляд судової почеркознавчої експертизи поставлено наступні питання: 1) Чи підписано Договір купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. та накладна № 58 від 26.08.2013 р. від імені Приватного підприємства "Неллі" директором ОСОБА_4 чи іншою особою? 2) Чи виконано підпис у Договорі купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. та у накладній № 58 від 26.08.2013 р. однією особою? 3) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 у накладній № 58 від 26.08.2013 р. Костурович Мирославою Йосифівною? 4) Чи можливе умисне спотворення підписів чи їх окремих елементів ОСОБА_4 на накладній № 58 від 26.08.2013 р. та Договорі купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. з певною метою?

У висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3101/3102/17-32 від 04.05.2017 р. встановлено: 1. Підписи від імені ОСОБА_4 у Договорі купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. у розділі "Продавець" у графі "Директор ПП "Неллі" у рядку "ОСОБА_4", у накладній № 58 від 26.08.2013 р. у рядку "Прийняв", виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. 2. Підписи від імені ОСОБА_4 у Договорі купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. у розділі "Продавець" у графі "Директор ПП "Неллі" у рядку "ОСОБА_4", у накладній № 58 від 26.08.2013 р. у рядку "Прийняв", виконані однією особою. 3. Підписи від імені ОСОБА_4 у Договорі купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. у розділі "Продавець" у графі "Директор ПП "Неллі" у рядку "ОСОБА_4", у накладній № 58 від 26.08.2013 р. у рядку "Прийняв", виконані ОСОБА_4 без навмисної зміни ознак свого власного підписного почерку.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. № 11, зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Суд зазначає, що у спірному договорі вже встановлювалось питання щодо належності підпису від імені Приватного підприємства "Неллі" директору ОСОБА_4, що підтверджується експертними висновками.

Матеріалами справи не підтверджено існування умислу представника відповідача, який усвідомлював факт вчинення правочину всупереч інтересам позивача, передбачав настання невигідних для останнього наслідків та бажав чи свідомо допускав їх настання.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо укладення договору внаслідок зловмисної домовленості спростовуються матеріалами справи, а отже відсутні підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Посилання відповідача на пропуск позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 202-204, 215, 509, 626, 627, 655 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 43, 49, 69, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Приватного підприємства "Неллі" до Фізичної особи-підприємця Костурович Мирослави Йосифівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 10 від 02.07.2012 р. відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя М. А. Шіляк