ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Справа № 911/2893/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» в особі Філії «Кушнер-Оболонь 2» ТОВ «Кушнер», м.Київ

До Дочірнього підприємства «Рітейл Вест», м.Ірпінь

Про стягнення 10577,71 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» в особі Філії «Кушнер-Оболонь 2» ТОВ «Кушнер» (далі позивач) до Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (далі відповідач) про стягнення 10577,71 грн.

Провадження у справі №911/2893/17 порушено відповідно до ухвали суду від 29.09.2017 року та призначено справу до розгляду на 17.10.2017 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 17.10.2017 року без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.10.2017 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із наміром мирно врегулювати спір. Розгляд справи відкладався на 31.10.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.10.2017 року подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався до 30.11.2017 року.

В судове засідання 30.11.2017 року позивач не зявився, відповідач проти позову частково заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, між між Філією «Кушнер-Оболонь 2» Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (Постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством «Рітейл Вест» (Покупець, відповідач) було укладено Договір поставки № РВ023996 від 01.02.2014 року (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності з Замовленням Покупця, поставити ОСОБА_2, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти ОСОБА_2 і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації. Поставка ОСОБА_2 Постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації Покупцем через мережу магазинів «Фуршет».

Відповідно до п. 7.9. Договору оплата за ОСОБА_2 здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника через 30 (тридцять) днів з моменту приймання-передачі ОСОБА_2 та підписання накладної про прийняття ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору поставляв відповідачу ОСОБА_2, який отриманий відповідачем, однак своєчасно та в повному обсязі не оплачений. Зокрема, за видатковими накладними позивач поставив відповідачу ОСОБА_2: ВН-Ф4937 від 09.03.2016 року, не оплачено на суму 153,06 грн.; ВН-Ф5291 від 11.03.2016 року, не оплачено на суму 362,81 грн.; ВН-Ф5611 від 15.03.2016 року, не оплачено на суму 481,68 грн.; ВН-Ф11223 від 29.04.2016 року, не оплачено на суму 2 933,57 грн.; ВН-Ф4936 від 09.03.2016 року, не оплачено на суму 1 273,94 грн.; ВН-Ф5310 від 11.03.2016 року, не оплачено на суму 76,39 грн.; ВН-Ф5608 від 15.03.2016 року, не оплачено на суму 224,64 грн.; ВН-Ф6047 від 18.03.2016 року, не оплачено на суму 76,39 грн.; ВН-Ф11225 від 29.04.2016 року, не оплачено на суму 2 932,75 грн.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість за поставку ОСОБА_2 по Договору в сумі 8 515,23 грн.

Позивач зазначає, що 28.07.2017 року відповідачу було направлено Претензію вих. № 25717 від 25.07.2017 року з проханням сплатити заборгованість в сумі 8 515,23 грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

Згідно з п. 8.11. Договору у випадку прострочення платежів за поставлену продукцію Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

У звязку з чим, за порушення виконання грошового зобовязання відповідно до п. 8.11. Договору позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що складає: 1 378,50 грн.

Також, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 557,98 грн. інфляційних та 126 грн. 3% річних.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечував. Відповідач зазначив, що у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України та на підставі п. 14.1 Договору сторонами було проведено залік зустрічних однорідних вимог за рахунок зобовязань позивача на суму 615,25 грн.

Також, відповідач в заперечення позовних вимог посилався на недоліки в оформленні накладних.

В той же час, відповідач зазначив, що за період дії Договору позивачем поставлено товару на суму 454 022,32 грн., повернуто позивачу товару на суму 2 807,99 грн., проведено зменшення заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 615,29 грн. та оплачено відповідачем за поставлений товар 442 699,09 грн.

Таким чином, відповідачем не спростовано факту поставки ОСОБА_2 та його отримання, що передбачає необхідність оплати.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Пунктом 14.1 Договору поставки зазначено, що покупець має право зменшити суму, що належить до сплати постачальнику на суму штрафних санкцій, які зобов'язаний сплатити постачальник, вартості товарів, повернутих постачальникові, послуг, а також іншої заборгованості, що має бути сплачена постачальником згідно з цим договором або по іншим договорам, укладених між постачальником та покупцем, шляхом проведення заліку зустрічних вимог, коли це не заборонено українським законодавством. Залік зустрічних вимог проводиться покупцем без підписання сторонами додаткових документів (актів заліку зустрічних вимог, протоколів заліку зустрічних вимог тощо).

Відповідач зазначив, що між сторонами було укладено Договір про надання послуг від 17.02.2014 року №ВЗ РВ023996, за результатами виконання якого сторонами підписані Акти на суму 615,25 грн. та проведено залік зустрічних вимог.

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, заява про зарахування зустрічних вимог на суму 615,25 грн. датована відповідачем 27.10.2017 року та надіслана позивачу 31.10.2017 року.

Таким чином, у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України, підстави для зарахування 615,25 грн. боргу настали після подання позову, що також не впливає на розмір заявлених позивачем у справі штрафних санкцій. Відповідні обставини позивачем не заперечені та не спростовані.

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача складає 7899,98 грн.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 7899,98 грн.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Таким чином, враховуючи, що п. 8.11. Договору фактично передбачено стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, виходячи з суми заборгованості, яка існувала станом на день звернення до суду, з огляду на ст. 549 Цивільного кодексу України, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 378,50 грн. пені.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем до позову розрахунку, 3% річних та інфляційні нараховані по кожному періоду (по кожній накладній) на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних в заявлених в позові сумах.

Відповідно до ч.1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення 7899,98 грн. боргу, 1 378,50 грн. пені., 557,98 грн. інфляційних та 126 грн. 3% річних. В частині вимоги про стягнення 615,25 грн. боргу, які підлягають зарахуванню, що відбулось після подання позову, провадження у справі підлягає припиненню у звязку з врегулюванням спору на відповідну суму.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Вест» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка,16, к.5, код 38733983) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кушнер» (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 4, код 32559075) 7899,98 грн. боргу, 1 378,50 грн. пені., 557,98 грн. інфляційних та 126 грн. 3% річних та 1 600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В частині позовної вимоги про стягнення 615,25 грн. боргу провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 07.12.2017 р.