ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Справа № 01/21-93

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиФізичної особи-підприємця Грицик Галини Леонідівни, м. Луцьк
на ухвалуРівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 року
у справі господарського суду Волинської області
за позовом Фізичної особи-підприємця Яловенка Володимира Віталійовича, м. Луцьк
до Фізичної особи-підприємця Борщевича Віктора Петровича, м. Луцьк
проввизнання договору купівлі-продажу дійсним

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Яловенко Володимир Віталійович (далі за текстом - ФОП Яловенко В.В.) звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до фізичної особи-підприємця Борщевича Віктора Петровича (далі за текстом - ФОП Борщевич В.П.) про визнання дійсним Договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна від 08.01.1999 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 31.05.2007 року позов задоволено: визнано дійсним Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - павільйону для торгівлі загальною площею 27 кв.м., що знаходиться у м. Луцьку по вул. Конякіна (АС-1), укладений 08.01.1999 року між ФОП Яловенком В.В. та ФОП Борщевичем В.П.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець Грицик Галина Леонідівна (далі за текстом - ФОП Грицик Г.Л.) як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2007 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Грицик Г.Л. припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що в даній справі не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, у зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ФОП Грицик Г.Л. звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2007 року та ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 року і направити на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Сторонами відзивів на касаційну скаргу подано не було.

Скаржника та сторін згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, особа, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції - ФОП Грицик Г.Л., звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Волинської області від 31.05.2007 року, вказувала про порушення її прав та законних інтересів, адже ФОП Грицик Г.Л. та ПрАТ "ВОПАС" було укладено інвестиційний договір реконструкції об'єкта нерухомості № 015/54, згідно якого скаржник зобов'язалась здійснювати фінансування робіт та набула майнових прав на частку у праві власності на реконструйований об'єкт торгового комплексу після його введення в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку; на підставі даного договору скаржник понесла ряд витрат, зокрема, з відшкодування витрат ПрАТ "ВОПАС" по проектуванню будівництва об'єкту інвестування, в т.ч. благоустрою прилеглої території. В подальшому, скаржник отримала від ПрАТ "ВОПАС" листа, яким останнє повідомило про неможливість виконання зобов'язань за інвестиційним договором у зв'язку з тим, що рішенням господарського суду Волинської області у справі №903/182/17 зобов'язано ПрАТ "ВОПАС" повернути орендовану земельну ділянку Луцькій міській раді. Дане судове рішення в свою чергу мотивоване тим, що рішенням Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 5004/639/12 визнано припиненим договір оренди земельної ділянки, укладений між Луцькою міською радою та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799", зареєстрований в книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди 15.02.2005 року за № 289 в частині земельної ділянки площею 0,0472 га, на якій розташований магазин № 4 з літнім кафе, приміщенням магазину № 7 по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку.

Крім того, скаржник зазначала, що ФОП Ляшенко В.В. також зареєстрував право власності на нерухомість та має намір отримати в оренду земельну ділянку для її обслуговування за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 39, оскільки вже звертався з аналогічним позовом до Луцької міської ради про припинення договору оренди, укладеного між ПрАТ "ВОПАС" та Луцькою міською радою 15.02.2005 року, в частині земельної ділянки, необхідної для обслуговування його майна.

ФОП Грицик Г.Л. вважає, що оформлення права оренди на земельну ділянку для обслуговування торгового павільйону ФОП Ляшенком В.В. порушить її права як інвестора за вищевказаним інвестиційним договором, оскільки така земельна ділянка знаходитиметься на території, необхідній для реконструкції торгового комплексу. Під час з'ясування обставин, за яких Ляшенко В.В. оформив на себе право власності на малу архітектурну форму як на нерухомість, з Єдиного державного реєстру судових рішень скаржник дізналась про те, що ФОП Ляшенком В.В. вказана нерухомість була придбана у ФОП Яловенка В.В., який оформив на себе право власності в судовому порядку, звернувшись з позовом до ФОП Борщевича В.П. про визнання дійсним Договору купівлі-продажу від 08.01.1999 року на об'єкт нерухомого майна - павільйон для торгівлі загальною площею 27 кв.м.

Відповідно до ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Правовий аналіз наведеної норми процесуального закону свідчить про те, що судовим актом, оскаржуваним такою особою, повинно безпосередньо вирішуватися питання про її права та обов'язки. Суд має вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття судового акту є скаржник, або міститься судження про нього у відповідних правовідносинах. При цьому, в мотивувальній частині судового акта повинні міститися висновки суду про права та обов'язки такої особи або у резолютивній частині судового акту суд прямо вказав про права та обов'язки цієї особи. Тільки в такому випадку судовий акт порушує не лише матеріальні права особи, а і її процесуальні права. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Водночас, рішенням господарського суду Волинської області від 31.05.2007 року визнано дійсним Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - павільйону для торгівлі загальною площею 27 кв.м., що знаходиться у м. Луцьку по вул. Конякіна (АС-1), укладений 08.01.1999 року між ФОП Яловенком В.В. та ФОП Борщевичем В.П.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, ФОП Грицик Г.Л. не є стороною Договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - павільйону для торгівлі загальною площею 27 кв.м., що знаходиться у м. Луцьку по вул. Конякіна (АС-1), укладеного 08.01.1999 року між ФОП Яловенком В.В. та ФОП Борщевичем В.П., та не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій розміщені вказані об'єкти нерухомості.

Відтак, апеляційним господарським судом вірно відзначено, що підстави для скасування судового рішення, на які посилається скаржник, не стосуються предмету спору у даній справі.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що сам по собі факт укладення інвестиційного договору, на який посилається скаржник, може свідчити лише про можливість останнього набути певні майнові права в об'єкті інвестування в майбутньому, а тому не вбачається правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Додатково це підтверджується тими фактами, що правочин купівлі-продажу між сторонами справи укладено 08.01.1999 року, оскаржуване рішення місцевого господарського суду винесено 31.05.2007 року, в той час як інвестиційний договір, на який посилається ФОП Грицик Г.Л. як на підставу своїх вимог та заперечень, укладено 20.12.2011 року, тобто після визнання судом дійсним Договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна - павільйону для торгівлі, укладеного 08.01.1999 року ФОП Яловенком В.В. та ФОП Борщевичем В.П.

Поряд з цим, в п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених Господарським процесуальним кодексом України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, у зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

За таких обставин, враховуючи те, що ФОП Грицик Г.Л. не є учасником спірних правовідносин у даній справі; судом першої інстанції не вирішувалось питання про права і обов'язки скаржника у спірних правовідносинах; відсутній правовий зв'язок між предметом оскарження та предметом спору у даній справі, а також суд не вказував про права та обов'язки скаржника як в резолютивній, так і в описовій та мотивувальній частинах рішення у справі, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що апеляційне провадження, порушене за скаргою ФОП Грицик Г.Л. в порядку приписів ст. 91 ГПК України, правомірно припинено судом апеляційної інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 року про припинення провадження у справі є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права.

При цьому, посилання ФОП Грицик Г.Л. в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права не приймаються до уваги судом касаційної інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, не спростовують законних та обґрунтованих висновків апеляційного господарського суду, викладених в ухвалі, та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 11113 ГПК України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо необхідності припинення провадження у справі, які відповідають матеріалам справи та чинному процесуальному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 року у справі № 01/21-93 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко