донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

05.12.2017р. справа №908/2048/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_5 (довіреність №14-85 від 14.04.2017р.);
від відповідача:ОСОБА_6 (довіреність від 03.07.2017р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДочірнього підприємства «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м. Мелітополь Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від30.10.2017р.(повний текст підписано 02.11.2017р.)
по справі№908/2048/17 (суддя Горохов І.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Дочірнього підприємства «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м. Мелітополь Запорізької області
простягнення коштів в сумі 269010,71грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Дочірнього підприємства «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м.Мелітополь Запорізької області (Відповідач) про стягнення грошових коштів в розмірі 269919,71грн. за договором купівлі-продажу природного газу №16-159-Б від 30.12.2015р., з яких пеня в сумі 251327,90грн., 3% річних в сумі 18075,48грн. та інфляційні втрати в сумі 516,33грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.10.2017р. (повний текст підписано 02.11.2017р.) у справі №908/2048/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були задоволені в повному обсязі з мотивів встановлення факту несвоєчасного виконання Відповідачем обовязку з оплати поставленого газу за договором №16-159-Б від 30.12.2015р. за період з січня по квітень 2016р.

Дочірнє підприємство «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз», не погодившись з таким рішенням, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2017р. у справі №908/2048/17 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, зменшивши, при цьому, нараховану суму пені на 50%.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування судом факту виникнення у Відповідача порушення строків оплати отриманого газу внаслідок існування обєктивних причин, що не залежали від його волі, а саме: несвоєчасної оплати споживачами наданих послуг з газопостачання, значною затримкою у перерахуванні бюджетних коштів на оплату наданих пільг та субсидій, а також через існування кредиторської та дебіторської заборгованості у значних розмірах. Крім того, необхідність зменшення суми пені на 50%, на думку апелянта, зумовлене також відсутністю інших джерел погашення заборгованості за спожитий газ, ніж її стягнення Відповідачем у судовому порядку зі своїх контрагентів, що потребує тривалого часу, при цьому,підприємство отримує лише 25-35% грошових коштів від нарахованої оплати зі споживачів на поточний рахунок, котрих не вистачає навіть на проведення розрахунків з експлуатаційних витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В. та Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.11.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 05.12.2017р. об 14:50.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засідання 05.12.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Позивача у судовому засіданні 05.12.2017р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.86-88).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 30.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Дочірнім підприємством «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №16-159-Б (Договір а.с.а.с.15-19), відповідно до п.1.1 якого Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2016р. природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2. договору, газ, що продається, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Положеннями п.3.2. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.3. договору, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу була встановлена в п.5.2 договору на рівні 7677,6грн. з ПДВ за 1000куб.м., до якого додатковими угодами вносилися такі зміни:

- №1 від 01.02.2016р. (а.с.20) 7486,8грн. з ПДВ за 1000куб.м. з 01.02.2016р.;

- №2 від 26.02.2016р. (а.с.21) 7506грн. з ПДВ за 1000куб.м. з 01.03.2016р.;

- №4 від 29.04.2016р. (а.с.23) 6638,4грн. з ПДВ за 1000куб.м. з 01.05.2016р.;

- №5 від 25.05.2016р. (а.с.24) 6724,8грн. з ПДВ за 1000куб.м. з 01.06.2016р.

Згідно з п.6.1. договору (в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016р. (а.с.22), оплата планових обсягів газу здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 14-го числа місяця (включно), наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Як встановлено у п.7.2 договору, у разі невиконання Покупцем п.6.1 договору, Покупець сплачує Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Крім того, відповідно до п.9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Відповідно до п.11.1 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016р. до 31.12.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем за період з січня по квітень 2016р. було поставлено у власність Відповідача природного газу на загальну суму 8222390,80грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.2016р. на суму 3476240,70грн., від 29.02.2016р. на суму 2534199,44грн., від 31.03.2016р. на суму 1939362,76грн., від 30.04.2016р. на суму 272587,90грн. (а.с.а.с.25-28), які підписані повноважними представниками сторін та засвідчені печатками обох підприємств.

Відповідач за поставлений Позивачем природний газ розрахувався в повному обсязі, проте порушенням встановлених договором строків, що підтверджується довідкою по операціям за договором за період з січня 2016р. по грудень 2016р. (а.с.30).

Враховуючи факт несвоєчасного виконання з боку Відповідача обвязку з оплати природного газу за договором №16-159-Б від 30.12.2015р., Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», нарахувавши на несвоєчасно сплачені суми пеню в розмірі 251327,90грн., 3% річних в розмірі 18075,48грн., інфляційні втрати в розмірі 516,33грн., звернулось з відповідними вимогами до Господарського суду Запорізької області.

Господарський суд Запорізької області, враховуючи доведеність матеріалами справи факту несвоєчасного виконання Відповідачем грошових зобовязань з оплати поставленого газу за договором купівлі-продажу природного газу №16-159-Б від 30.12.2015р. та встановлену правильність розрахунків, своїм рішенням позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Враховуючи правову природу та зміст укладеного між сторонами договору купівлю-продажу природного газу №16-159-Б від 30.12.2015р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Господарського та Цивільного кодексів України, які регулюють правовідносини з купівлі-продажу, а також Законом України «Про ринок природного газу».

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні Відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань з оплати природного газу 3% річних, інфляційних втрат та пені, передбаченої п.7.2. укладеного договору, що узгоджується із ст.611 цього Кодексу. Відтак, захищуваними субєктивними права Позивача за заявленим позовом є означені нарахування на суму простроченої оплати за отриманий Відповідачем природний газ, як наслідок допущення Відповідачем такого прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як встановлено ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, з матеріалів справи вбачається, що припинення грошових зобовязань Відповідача перед Позивачем з оплати постановленого в період січень-квітень 2016р. газу відбувалося без дотримання строків, визначених п.6.1. договору - 100% впродовж місяця поставки (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 14-го числа місяця (включно), наступного за місяцем реалізації газу).

Своєю чергою, за змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.7.2. договору на купівлю-продаж природного газу №16-159-Б від 30.12.2015р.

Таким чином, апеляційний суд, перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.11-14) та розрахунки суду першої інстанції, погоджується з правомірністю стягнення з Відповідача пені в сумі 251327,90грн., 3% річних в сумі 18075,48грн. та інфляційних втрат в сумі 516,33грн. за період з січня по квітень 2016р. Наразі, правомірність стягнення таких нарахувань Скаржником не оспорюється, а сам факт прострочення виконання грошових зобовязань визначається.

З приводу вимоги Відповідача, заявленої в апеляційній скарзі про зменшення розміру стягуваної пені на 50%, що зумовлена відсутністю в підприємства грошових коштів, в тому числі, на оплату експлуатаційних витрат через низький рівень виконання грошових зобовязань його контрагентами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Представник Відповідач був присутнім у судовому засіданні в суді першої інстанції, проте не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки з обґрунтуванням наявності відповідних підстав, передбачених ст.233 Господарського кодексу України. Більш того, апелянтом в порядку ст.101 Господарського процесуального кодексу України не було доведено існування обєктивних перешкод, які б завадили в наданні доказів, що були ним долучені до апеляційною скаргою (довідки банку про залишок коштів на рахунку станом на 10.11.2017р. та станом на 27.10.2017р., відомість за рахунком 6312 (кредиторська заборгованість), та аналіз субконто (дебіторська заборгованість) до суду першої інстанції, що унеможливлює їх оцінку апеляційним господарським судом.

Окрім того, обставини, на які посилається Відповідач у своєму відзиві, зводяться суто до невиконання грошових зобовязань його контрагентами, що не тільки не підтверджується будь-якими доказами, але й в силу ст.ст.617, 625 Цивільного кодексу України як обставини, що не впливають на відповідальність за порушення грошових зобовязань, не може розглядатися як підстава для задоволення апеляційних вимог в розумінні ст.104 Господарським процесуальним кодексом України. Дійсно, діюче процесуальне законодавство, дотримання якого зумовлено приписами ч.2 ст.19 Конституції України, повязує можливість скасування/зміни судового рішення за результатами апеляційного перегляду саме із допущеними місцевим судом порушеннями при розгляді та вирішенні спору, а не за невикористання з власної ініціативи дискреційних повноважень зі зменшення розміру стягуваної неустойки в порядку п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Своєю чергою, за наявністю підстав, які впливають на можливість виконання рішення суду, сторони не позбавлені можливості звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції в порядку ст.121 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, а також те, що будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Газ Мелітополя» Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м. Мелітополь Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2017р. (повний текст підписано 02.11.2017р.) у справі № 908/2048/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2017р. (повний текст підписано 02.11.2017р.) у справі № 908/2048/17 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано 4 прим.: 1-2 - сторонам, 3-у справу, 4 - ГСЗО